Справа № 159/2003/26
Провадження № 2/166/549/26
категорія: 38
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 
09 червня 2026 року сел. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Фазан О.З., за участю секретаря Заєць Н. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Технофінанс" (далі ТОВ "ФК "Технофінанс") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
Кшуташвілі Вікторія Олексіївна, яка діє в інтересах ТОВ "ФК "Технофінанс", у квітні 2026 року через систему "Електронний суд" звернулася у Ковельський міськрайонний суд Волинської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 46061 грн 30 коп., яка складається з: 11800 грн – заборгованість за тілом кредиту, 28361 грн 30 коп. – борг за відсотками по кредиту, 5900 грн – борг штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ "ФК "Технофінанс" договір позики "ТехноСмарт" № 3502113032-045134 (далі Договір позики), відповідно до умов якого останінй отримав у кредит грошові кошти в сумі 11800 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 , зі строком повернення до 18 вересня 2025 року включно.
Відповідач умови Договору позики не виконав, грошові кошти в строк не повернув, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 46061 грн 30 коп., яка складається з: 11800 грн – заборгованість за тілом кредиту; 28361 грн 30 коп. – борг за відсотками по кредиту; 5900 грн – борг штрафу.
З врахуванням наведеного просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Технофінанс" зазначену суму заборгованості за Договором позики та понесені судові витрати по справі.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08.04.2026 справу передано на розгляд за підсудністю до Ратнівського районного суду Волинської області.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 08.05.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, установлено строк для подання відзиву.
Представник позивача ТОВ "ФК "Технофінанс" у позовній заяві просила розгляд справи провести без представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (підтверджено даними Укрпошти Трекінг R067168667016) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Судом встановлено, що 24 вересня 2024 року між ТОВ "ФК "Технофінанс" та ОСОБА_1 дистанційно у вигляді електронного договору укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу в позику грошові кошти в сумі 11800 грн, яка складається з двох частин: одна частина в розмірі 10000 грн видається позичальнику шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , а інша частина в розмірі 1800 грн утримується позикодавцем із суми позики в порядку зарахування однорідних зустрічних грошових вимог в рахунок оплати комісії за видачу позики відповідно до положень п. 2.6.2 цього Договору (п. 2.1 Договору позики).
Відповідно до п. 2.3 Договору позики строк кредитування (строк позики) за цим договором складає 360 календарних днів та складається з пільгового періоду кредитування з 24.09.2024 по 23.10.2024, та поточного періоду кредитування з 24.10.2024 по 18.09.2025. По закінченню вказаного терміну позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 18.09.2025 включно.
Підпунктом 2.3.1 Договору позики сторони визначили, що пільговий період користування сумою позики складає 30 календарних днів та включає період від дати видачі суми позики до 23.10.2024 – дата першого обов`язкового платежу. Поточний період складає 330 календарних днів та починає свій перебіг з дня наступного за днем першого обов`язкового платежу і закінчується 18.09.2025 (дата повернення). При цьому, поточний період строку кредитування містить дати чергових обов`язкових платежів, які обов`язкові для позичальника та визначені в Графіку платежів.
У разі затримання позичальником сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена Графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, позикодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану Позичальником Товариству) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контакті дані позичальника, вказані в цьому договорі (або окремо повідомлені позичальником), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання позикодавцем електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку позичальник повинен здійснити повне дострокове повернення (виплату) кредиту та процентів протягом 30 календарних днів, з дня одержання від позичальника повідомлення про таку вимогу (пп. 2.3.2 Договору позики).
Згідно з п. 2.5 Договору позики за користування позикою позичальник, починаючи від дня видачі позики, щоденно сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою 346.75% річних протягом всього строку кредитування, що за базовим розміром становить 0.95% на день від суми позики. Нарахування процентів проводиться щоденно на суму залишку заборгованості за позикою на початок дня. Нарахування процентів за користування позикою повністю і остаточно припиняється в останній день повернення позики 18.09.2025.
Пунктом 6.4 Договору позики сторони погодили, що у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у вигляді штрафу, що нараховується в такому порядку: на 2 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі – 1180.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 10%); на 5 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі – 1770.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 15%); на 10 день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі – 2950.00 грн (з розрахунку: сума Позики * 25%).
Договір позики, підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора bhw4RW. Також у Договорі позики вказаний номер електронного платіжного засобу відповідача № НОМЕР_1 та наведений Графік платежів.
До Договору позики додано також паспорт споживчого кредиту Договору позики "ТехноСмарт", який підписаний електронними підписами сторін, зокрема відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора M1PBI4.
На виконання умов Договору позики ТОВ "ФК "Технофінанс" перерахувало кошти в сумі 11800 гривень на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 , що стверджується платіжним дорученням № 18979 від 24.09.2026.
ТОВ "ФК "Технофінанс", надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за Договором позики виконало, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1046 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторони договору позики досягнули згоди відносно всіх його істотних умов.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України).
Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачене право банку встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З розрахунку заборгованості ТОВ "ФК "Технофінанс" вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за Договором позики становить 46061 грн 30 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 11800 грн, заборгованість за процентами 28361 грн 30 коп., заборгованість за штрафом 5900 грн.
Враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані йому на вказаний ним картковий рахунок, що й було предметом укладеного Договору позики, але не здійснив жодного платежу на повернення позики та нарахованих відсотків, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за сумою позики, що ним фактично отримана і на час розгляду цієї справи не повернута, у розмірі 11800 гривень є підставними і підлягають до задоволення.
Також, виходячи зі змісту Договору позики, позовні вимоги про стягнення відсотків за користування позикою у розмірі 28361 грн 30 коп. підлягають до задоволення.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив також стягнути з відповідача штраф у розмірі 5900 гривень.
За змістом стаття 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (стаття 551 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вказане, нарахований позивачем штраф у розмірі 5900 гривень, сплата якої передбачена Договором позики, підлягає списанню і в цій частині позовних вимог слід відмовити.
А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики підлягають частковому задоволенню на суму 40161 грн 30 коп., в тому числі 11800 грн заборгованість за сумою позики, 28361 грн 30 коп. заборгованість за відсотками.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід ураховувати позицію Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні без участі представника позивача.
Крім того, послуги надані адвокатом, є типовими для позивача оскільки стягнення заборгованості також є предметом його діяльності, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, яка є нескладною та розглядалась в спрощеному позовному провадженні, а також враховує, що представник позивача не брав участі у судовому засіданні. Виходячи з критерію розумності, реальності таких витрат, суд уважає, що визначений розмір оплати є дещо завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн, уважаючи таке рішення справедливим і виваженим.
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стягує із відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в сумі 2321,37 (40161,3:46061,3х2662,4=2321,37) грн, враховуючи часткове задоволення позову та його надходження до суду через систему "Електронний суд".
За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн понесених витрат на правничу допомогу, а також 2321 грн 37 коп. судового збору.
Керуючись ст.ст.263 - 265, 268, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, 
у х в а л и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Технофінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Технофінанс" заборгованість за договором позики "ТехноСмарт" № 3502113032-045134 у загальному розмірі 40061 (сорок тисяч шістдесят одна) гривня 30 копійок, яка складається з 11800 гривень – сума позики, 28361 гривня 30 копійок – проценти за користування позикою.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Технофінанс" судовий збір в розмірі 2321 (дві тисячі триста двадцять одну) гривню 37 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Технофінанс", код ЄДРПОУ 43868852, адреса місцезнаходження: вул. Глобинська, 2, оф. 207/2, м. Дніпро, 49005.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О. З. Фазан