ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2275/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Фізичної особи-підприємця Панової Раїси Василівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Північний" (код ЄДРПОУ 24544420, 65111, м. Одеса, просп. Добровольського, буд. 114/2)
про стягнення 6003000,00 грн. 

за участю представників сторін:
від позивача: Дмитро Обертович 
від відповідача: Денис Поперечний

Позивач фізична особа-підприємець Панова Раїса Василівна звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Північний" про стягнення 6003000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору про надання послуг з прибирання території та будівель ринку від 31.12.2022 №1.
Ухвалою суду від 05.06.2026 позовну заяву фізичної особи-підприємця Панової Раїси Василівни прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 01.07.2026 та вирішено інші процесуальні питання.
01.07.2026 відповідачем подано заяву про визнання позову.
У судове засідання 01.07.2026 з`явились представники сторін.
Представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог та просив суд задовольнити позов.
Представник відповідача підтримав заяву про визнання позову у повному обсязі.
Згідно з ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Виходячи з аналізу наведених норм, суд зазначає, що принцип диспозитивності визначає межі здійснення господарським судом та учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків, надає учасникам справи можливість вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та визначає обов`язок суду здійснювати провадження у справі виключно за зверненням особи, поданим до суду у відповідній процесуальній формі. Реалізація принципу диспозитивності у процесі здійснення правосуддя спрямована на досягнення справедливого балансу між суб`єктами судового процесу і визначає межі процесуальних дій суду у розгляді справи.
В силу частини 5 статті 13 ГПК України, з метою дотримання принципу змагальності сторін при здійсненні судочинства господарський суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Положеннями статті 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників справи, до яких віднесено право на участь у судових засіданнях з можливістю подання доказів, заяв і клопотань, а також надання суду пояснень, наведення своїх доводів і міркувань щодо питань, які виникають під час розгляду справи судом.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 та ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
У постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 924/173/22, з посиланням на постанову Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17, міститься висновок про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
Відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.
Частинами 2, 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Положеннями частини 3 статті 56 ГПК визначено, шо юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України, повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Так, заяву про визнання позову підписано представником відповідача адвокатом Поперечним Д.І., який діє на підставі ордеру серії ВН №1727044 від 15.06.2026.
Дослідивши матеріали заяви про визнання позову, суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому суд, відповідно до частин 3, 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем і ухвалити судове рішення у цьому підготовчому засіданні.
Відповідно до ст.233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
У судовому засіданні в порядку абз.1 ч.1 ст.219 ГПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголосив скорочене рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 31.12.2022 між ФОП Пановою Раїсою Василівною (далі - виконавець) та ТОВ "Ринок Північний" (далі -замовник) було укладено договір про надання послуг з прибирання території та будівель ринку №1.
Згідно з п. 1.1. договору, виконавець зобов`язується своїми силами з використанням своїх матеріалів, основних засобів прибирання, інвентарю на умовах цього договору надати замовнику послуги з прибирання території та будівель ринку, а замовник - прийняти та оплатити надані послуги.
Відповідно до п.п. 3.1. та 3.3. договору, послуги надаються з урахуванням вимог, викладених у додатку 1 до договору. Приймання-передача наданих послуг оформлюється сторонами шляхом підписання актів приймання-передачі наданих послуг.
За умовами п. 4.1. договору, вартість послуг за цим договором становить 166750,00 грн. за 1 календарний місяць.
Відповідно до п.5.1. договору, розрахунок за надані послуги здійснюється замовником на основі акту приймання-передачі наданих послуг, підписаного обома сторонами.
Пунктом 5.2. договору передбачено, що сплата замовником послуг здійснюється щомісячно шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 календарних днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.
Згідно з п. 6.1.3. договору, замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати сплату виконавцеві за наданні послуги. 
Пунктом 10.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2025 включно, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим договором.
Договір підписано між сторонами без будь-яких зауважень, підписи скріплені печатками. 
Додатком № 1 до договору передбачений перелік послуг з прибирання та їх періодичність.
Позивачем до матеріалів позову долучено підписані між сторонами акти приймання-передачі наданих послуг за договором за період січень 2023 року - грудень 2025 року на загальну суму 6003000,00 грн. 
У вказаних актах сторони вказали, що :
- відповідно до умов договору № 1 від 31.12.2022 виконавець надав, а замовник прийняв послуги з прибирання території та будівель ринку;
- місцем надання послуг є: м. Одеса, просп. Добровольського, 114/2, обсягом - 8469,7 кв.м;
- послуги надані якісно, своєчасно і в повному обсязі, з дотриманням санітарних та санітарно-гігієнічних норм, а також відповідно до періодичності, визначеної додатком 1 до договору;
- акти-претензії щодо неякісного або не в повному обсязі виконання послуг замовником не складались;
- замовник жодних претензій щодо якості, обсягу та строків надання послуг не має;
- загальна вартість наданих послуг за 1 календарний місяць становить 166750,00 грн.
29.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав протягом 3 календарних днів з дня отримання цієї претензії погасити існуючу заборгованість в розмірі 6003000,00 грн. 
Позивач зазначає, що відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором не було перераховано на користь позивача плату за надані послуги, внаслідок чого за ним рахується заборгованість у розмірі 6003000,00 грн., що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. 
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 ст. 191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно з ч. 6 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Так, 31.12.2022 між ФОП Пановою Раїсою Василівною та ТОВ "Ринок Північний" було укладено договір про надання послуг з прибирання території та будівель ринку №1, за умовами якого позивач зобов`язувався надати відповідачу послуги з прибирання території та будівель ринку, а відповідач - прийняти та оплатити надані послуги.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання послуг виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Наявність заборгованості в загальному розмірі 6003000,00 грн. відповідачем визнається відповідно до поданої ним заяви. 
Отже, враховуючи визнання відповідачем позову, відсутність у суду підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду, встановивши вірність розрахунків позивача, суд дійшов висновку, що згідно з вищенаведеними нормами ГПК України позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6003000,00 грн. заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому суд враховує, що згідно з ч.1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Наразі підготовче провадження у цій справі триває.
Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи задоволення судом позову позивача, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача судового збору в розмірі 50%, а саме в розмірі 36018,00 грн.
Окрім того, представником позивача у судовому засіданні 01.07.2026 заявлено суду клопотання про повернення частини (50 %) судового збору.
Розглянувши означене вище клопотання позивача, суд вважає доцільним його задовольнити та повернути останньому частину (50%) судового збору в сумі 36018,00 грн., сплаченого згідно з платіжною інструкцією від 14.05.2026 №923.
Керуючись ст.ст. 13, 42, 46, 73-79, 86, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок Північний" (код ЄДРПОУ 24544420, 65111, м. Одеса, просп. Добровольського, буд. 114/2) на користь фізичної особи-підприємця Панової Раїси Василівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 6003000 (шість мільйонів три тисячі) грн. 00 коп. заборгованості за договором № 1 про надання послуг з прибирання території та будівель ринку від 31.12.2022 та 36018 (тридцять шість тисяч вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.
3. Повернути фізичній особі-підприємцю Пановій Раїсі Василівні (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з Державного бюджету України - 36018 (тридцять шість тисяч вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.
4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.1, 2ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Повне рішення складено і підписано 06 липня 2026 р.