ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року
м. Київ

справа № 369/10221/23
провадження № 61-2193св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка подана представником ОСОБА_11 , на постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2023 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.
Позов обґрунтований тим, що Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області під час здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням кримінального провадження від 07 жовтня 2022 року встановлено порушення вимог земельного законодавства, що полягає у позбавленні права комунальної власності на земельну ділянку в межах с. Софіївська Борщагівка Бучанського району.
Державним кадастровим реєстратором відділу у Шепетівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області 22 червня 2021 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 площею 1,8387 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства в межах с. Крюківщина Бучанського району Київської області.
Підставою для здійснення реєстрації стала технічна документація з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 , що розроблена ФОП ОСОБА_12 .
Вищевказана технічна документація розроблена на підставі державного акту на право власності на землю серії ЧР 088935, виданого 02 грудня 2002 року ОСОБА_1 . Державний акт на право власності на землю серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року виданий ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2002 року № 779.
В подальшому, ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215, площею 1,8387 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 59067522 від 02 липня 2021 року.
На підставі заяви від 19 липня 2021 року № 1139 ОСОБА_1 здійснив поділ вищевказаної земельної ділянки на чотири земельних ділянки, дві з яких залишилися у власності ОСОБА_1 . Інші дві ділянки ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2021 року № 326 та № 328.
На підставі заяви від 01 листопада 2021 року № 2610 ОСОБА_2 об`єднав земельні ділянки, які належали йому згідно договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2021 року, відтак утворилася земельна ділянка з кадастровим номером 3222484000:02:002:6615 площею 0, 9194 га.
В подальшому, на підставі заяви від 22 листопада 2021 року № 782 ОСОБА_2 здійснив поділ земельної ділянки з вказаним вище кадастровим номером на чотирнадцять земельних ділянок, тринадцять з яких відчужив на підставі договорів купівлі-продажу.
Відтак, прокурор посилається на те, що в порушення вимог законодавства, у приватній власності відповідачів перебувають земельні ділянки, рішення про відведення яких не приймалося, а право приватної власності у законний спосіб не встановлювалося.
Згідно з листом Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 березня 2023 року встановлено, що нотаріусами, які працювали в Києво-Святошинському нотаріальному окрузі у період з 29 січня 2002 року по 21 жовтня 2002 року договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2002 року № 779 не посвідчувався.
Отже, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2002 року № 779 ОСОБА_1 укладений не був та не отримував державного акту серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року.
Оскільки відповідно до листа Головного управління ДПС у Київській області від 20 квітня 2023 року, згідно з базою даних інформаційно-комунікаційної системи «Податковий блок», відсутня інформація щодо наявності земельних ділянок у ОСОБА_1 , тому підтверджується відсутність права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 площею 1,8387 га.
Враховуючи заяву про зміну предмету позовних вимог позивач просив суд витребувати на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області з чужого незаконного володіння у:
ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,1518 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0726, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0725, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0724, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0723, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0722, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0721, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0720, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0727, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0728, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0729, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0730, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0731, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0719;
ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 0,0576 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6619, площею 0,0575 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6629;
ОСОБА_4 земельні ділянки: площею 0,0578 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6620, площею 0,0579 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6621, площею 0,058 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6622, площею 0,0581 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6623, площею 0,0574 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6630;
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0583 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6624;
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0559 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6625;
ОСОБА_7 земельні ділянки: площею 0,0586 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6626, площею 0,0585 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6627;
ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0584 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6628;
ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0609 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6631;
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1635 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6632.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року у задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської обласної в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що до предмету доказування у цій справі входить встановлення обставин щодо того, чи здійснювалось заповнення акту серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року Центром державного земельного кадастру при Держкомземі України, відповідним регіональним, районним, міським центром державного земельного кадастру, їх структурними підрозділами чи іншими землевпорядні підприємства та організації. Жодних доказів на підтвердження чи спростування цих обставин позивачем не було надано, а також позивачем не було заявлено жодних клопотань щодо витребування наведених доказів.
Також, до предмету доказування у цій справі входить встановлення обставин щодо того, чи вносились до бази даних щодо реєстрації землеволодінь та землекористувань відомості щодо складання та видачі акту серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року. Жодних доказів на підтвердження чи спростування цих обставин позивачем не було надано, а також позивачем не було заявлено жодних клопотань щодо витребування наведених доказів.
Судом також зазначено, до предмету доказування в справі входить встановлення обставин щодо того, чи здійснювалась державна реєстрація акту серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року і при цьому, належним доказом здійснення такої реєстрації є Книга записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю, яка, в силу імперативного положення Інструкції повинна була вестись або Крюківщинською сільською радою, або ж відповідним державним органом земельних ресурсів. Чинне на відповідний період законодавство не передбачало можливості державної реєстрації актів на землю у будь-який інший спосіб, як і не передбачало можливості для відповідного компетентного органу не вести відповідні книги записів здійснюючи при цьому функції з оформлення прав на земельні ділянки у власність чи користування. Саме дослідження книг записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за відповідний період є належним способом встановлення обставин видачі чи не видачі спірного акту, а отже книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за період датування спірного акту на право власності на землю, виданого ОСОБА_1 , є належним і достатнім доказом наявності чи відсутності у відповідача прав на спірну земельну ділянку.
При цьому, як вбачається із долученого до позову листа Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 20 січня 2023 року № 3/02-171 станом на 2023 рік у Вишневій міській раді відсутні книги записів державних актів на право приватної власності на землю, також вказані книги не передавалися від Крюківщинської сільської ради до Вишневої міської ради (як правонаступника) в момент об`єднання територіальної громади, а тому підтвердити чи спростувати факт реєстрації актів, вказаних у вимозі прокурора від 13 січня 2023 року не є можливим.
Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» до Вишневої територіальної громади було приєднано Крюківщинську територіальну громаду.
Реорганізація органів місцевого самоврядування Крюківщинської територіальної громади була розпочата відповідно до рішення Вишневої міської ради від 04 грудня 2020 року № 1-01/ІІ8-9 «Про початок реорганізації Крюківщинської сільської ради та її виконавчого комітету шляхом приєднання до Вишневої міської ради та її виконавчого комітету». Пунктами 10, 11 наведеного рішення Вишневої міської ради було затверджено форми Передавального акту Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та акту приймання-передачі документів, що нагромадилися станом на 31 грудня 2020 року під час діяльності Крюківщинської сільської ради та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради, що приєднується до Вишневої міської ради та Виконавчого комітету Вишневої міської ради. Відповідно до пункту 13 зазначеного рішення відповідальним за фізичне зберігання документів, що нагромадилися станом на 31 грудня 2020 року під час діяльності Крюківщинської сільської ради та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської визначено начальника загального відділу/відділу з питань діловодства Виконавчого комітету Вишневої міської ради.
Рішенням Вишневої міської ради від 08 квітня 2021 року № 1-01/V8-4 затверджено передавальний акт Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
11 жовтня 2023 року представником Вишневої міської ради було надано суду копію акту приймання-передачі № 8.7 від 08 квітня 2021 року документів, що нагромадилися станом на 31 грудня 2020 року під час діяльності Крюківщинської сільської ради та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради. У зазначеному акті приймання-передачі № 8.7 відсутня інформація про передання акту серії ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року та книг записів державних актів на право приватної власності на землю.
Одночасно, в матеріалах справи наявна відповідь Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 27 жовтня 2023 року № 3/01-3494 на адвокатський запит, до якої долучено копію Передавального акту Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 квітня 2021 року. З наведеного передавального акту вбачається, що всього було складено 17 актів приймання-передачі документів, що нагромадилися станом на 31 грудня 2020 року під час діяльності Крюківщинської сільської ради та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради (додатки 8, 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 8.6, 8.7, 8.8, 8.9, 8.10, 8.11, 8.12, 8 13, 8.14, 8.15, 8.16 до Передавального акту).
Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 12 квітня 2023 року № 10-10-0.331-3264/2-23 вбачається, що за інформацією відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, в архіві Відділу другий примірник державного акта на право власності не земельну ділянку серії ЧР № 088935 відсутній.
Також у Відділі відсутня книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі на земельні ділянки колишнього Києво-Святошинського району, тому надати інформацію стосовно можливої реєстрації та видачі вищевказаних державних актів на право власності не земельні ділянки неможливо.
Встановлення судом обставин передання таких документів від Крюківщинської сільської ради до Вишневої міської ради можливе винятково на підставі дослідження усього обсягу документації, переданої у процесі об`єднання відповідних територіальних громад. Так, з наведеного Передавального акту від 01 квітня 2021 року вбачається, що всього в процесі приєднання с. Крюківщина до Вишневої територіальної громади було складено 17 актів приймання-передачі документів, що нагромадилися станом на 31 грудня 2020 року під час діяльності Крюківщинської сільської ради та Виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради (додатки 8, 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 8.6, 8.7, 8.8, 8.9, 8.10, 8.11, 8.12, 8 13, 8.14, 8.15, 8.16 до Передавального акту), які у своїй сукупності і є належними доказами існування відповідних обставин, що входять у предмет доказування по цій справі. Позивачем було надано лише додаток 8.7, що позбавляє суд можливості встановити відповідні фактичні обставини. Посилання позивача у наявних в матеріалах справи листах на непередання тих чи інших документів у процесі об`єднання територіальних громад не є належними доказами.
При цьому, оскільки ведення книг записів державних актів на право приватної власності на землю є обов`язковим для органу місцевого самоврядування (чи, за його дорученням - для відповідного державного органу земельних ресурсів) в силу положень закону, то не ведення таких книг Крюківщинською сільською радою та не передання їх у процесі об`єднання територіальних громад Вишневій міській раді не відповідає вимогам закону та не може нести негативних наслідків для фізичних осіб, яким було оформлено право власності на земельні ділянки в межах Крюківщинської сільської ради на підставі державних актів про право приватної власності на землю, оскільки така ситуація за своєю суттю є неналежним виконанням органами місцевого самоврядування покладених на них законом функцій та не відповідає принципам належного урядування.
В матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 , що розроблена ФОП ОСОБА_12 . При цьому, оцінюючи посилання позовної заяви щодо того, що, в порушення положень нормативно-правових актів, встановлення межових знаків при виготовленні зазначеної Технічної документації відбулось без повідомлення власників суміжних земельних ділянок, суд зазначив, що підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку.
Судом не прийнято до уваги лист Головного управління ДПС у Київській області від 20 квітня 2023 року № 6628/5/10-36-24-04, оскільки він стосується правовідносин, які виникають у сфері податкового законодавства, та не можуть ані підтвердити, ані спростувати обставини та підстави набуття спірних земельних ділянок у власність.
Також судом не прийнято до уваги наявні в матеріалах справи копії листів Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області (від 12 квітня 2023 року № 10-7-0.31-1632/2-23), Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області (від 11 квітня 2023 року № 10-8-0.2-993/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (від 10 квітня 2023 року № 0-2-0.2-1589/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (від 10 квітня 2023 року № 10-16-0.222-1201/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (від 12 квітня 2023 року № 10-21-0.11-813/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (від 07 квітня 2023 року № 21-19- 0.62-1205/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (від 06 квітня 2023 року № 21-13-0.51-1537/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (від 06 квітня 2023 року № 10-11-0.2-1163/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (від 11 квітня 2023 року № 10-14- 0.3-1059/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області (від 07 квітня 2023 року № 10-9-0.331-1497/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (від 07 квітня 2023 року № 10-25-0.3-1733/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (від 13 квітня 2023 року № 10-4-0.223-2236/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (від 14 квітня 2023 року № 10-18-0.222-1046/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (від 12 квітня 2023 року № 10-23-0.81- 1781/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (від 12 квітня 2023 року № 10-17-0.2-2080/2-23), Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (від 11 квітня 2023 року № 10-22-0.10-1160/2-23), Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (від 03 травня 2023 року № 10-15-0.81- 1728/2-23), оскільки вони не стосуються предмету доказування з огляду на територіальну підвідомчість відповідних органів Держгеокадастру та зміст наведених листів.
З огляду на наявні в матеріалах справи докази та зміст відповідних норм закону, позивачем не доведено обставини, на які він посилається у позові та не спростовано правомірність набуття у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Надані стороною позивача докази суд вважав недостатніми з огляду на встановлену цивільним законом презумпцію правомірності набуття майна у власність та з урахуванням невиконання стороною позивача процесуального обов`язку доказування, оскільки позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу позову.
За таких умов, подальший поділ власної земельної ділянки та відчуження новостворених земельних ділянок іншим особам, та подальше розпорядження такими земельними ділянками такими особами є невід`ємною складовою правомочностей власника.
Спірні земельні ділянки були сформовані та зареєстровані у Державному земельному кадастрі, а право власності на них - Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У осіб, які придбавали відповідні земельні ділянки у ОСОБА_1 та у подальших набувачів були відсутні будь-які підстави сумніватись у достовірності та законності володіння ним відповідною власністю. Зі змісту договорів купівлі-продажу, за якими співвідповідачі придбавали відповідні земельні ділянки, вбачається, що наведені договори були оплатними. Отже, з огляду на те, що такі співвідповідачі покладались на офіційну інформацію, внесену до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, достовірність та об`єктивність якої була гарантована державою, такі співвідповідачі понесли майнові витрати на придбання відповідних земельних ділянок, а також з огляду на те, що, як вбачається із матеріалів справи, держава, в особі компетентних державних органів і органів місцевого самоврядування, всупереч положенням закону, не змогла забезпечити належне зберігання документів щодо набуття права власності, належну їх передачу правонаступникам у процесі об`єднання територіальних громад та у процесі реорганізації системи органів, які виконують функції держави у сфері управління земельними ресурсами, то витребування у таких співвідповідачів, які добросовісно набули відповідне нерухоме майно, придбаних земельних ділянок суперечитиме засадам справедливості, добросовісності і розумності цивільного закону, принципу належного урядування та принципу пропорційності втручання держави у право мирного володіння майном.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким позов заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області задоволено.
Витребувано з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області земельні ділянки, які розташовані в селі Крюківщина у громадян :
ОСОБА_1 земельні ділянки: площею 0,1518 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0726, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0725, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0724, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0723, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0722, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0721, площею 0,0638 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0720, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0727, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0728, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0729, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0730, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0731, площею 0,0641 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0719;
ОСОБА_3 земельні ділянки: площею 0,0576 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6619, площею 0,0575 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6629;
ОСОБА_4 земельні ділянки: площею 0,0578 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6620, площею 0,0579 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6621, площею 0,058 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6622, площею 0,0581 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6623, площею 0,0574 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6630;
ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,0583 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6624;
ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0559 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6625;
ОСОБА_7 земельні ділянки: площею 0,0586 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6626, площею 0,0585 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6627;
ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,0584 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6628;
ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,0609 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6631;
ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1635 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6632.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до правовідносин, які стосуються правомірності набуття ОСОБА_1 у приватну власність спірної земельної ділянки застосовуються положення закону, чинні станом на 01 січня 2002 року (державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 088935 датований 02 грудня 2002 року, а договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року).
Аналіз норм матеріального права, якими регулювалися земельні відносини на момент видачі державного акта, дає підстави для висновку про те, що державний акт на право приватної власності на землю лише посвідчує (оформлює) відповідне право, так як він не є дією, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав на обов`язків, з нього не виникають та не можуть виникнути цивільні права та обов`язки, державним актом лише оформлюється відповідне право, яке виникає внаслідок правочину чи акта індивідуальної дії - рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування.
Разом з тим, порядок заповнення, складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю чітко встановлений та передбачає, зокрема, що заповнення державних актів здійснюється центрами державного земельного кадастру та їх структурними підрозділами, складання державних актів здійснюється у двох примірниках, вони підписуються сільським, селищним, міським головою або головою відповідної державної адміністрації і скріплюються відповідною гербовою печаткою, сторінку державного акта з зображенням плану земельної ділянки підписує начальник районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України, видаються державні акти на право приватної власності на землю міськими, селищними, сільськими радами, реєструються державні акти районною, міською, селищною, сільською радою, 5) другий примірник державного акта зберігається у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України.
Проте, відповідно до обставин справи та наявних доказів вбачається, що ОСОБА_1 не було дотримано встановленого законодавством порядку набуття права власності на земельну ділянку площею 1,8387 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 та що вказана земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільних прав у спосіб, передбачений законодавством, враховуючи відсутність підтвердження наявності рішення органу місцевого самоврядування про відчуження вказаної земельної ділянки, на підставі якого міг бути укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року, та наявну інформацію від відповідних уповноважених органів про те, що такий договір нотаріально не посвідчувався за місцезнаходженням земельної ділянки.
При цьому, у матеріалах справи відсутні також докази дотримання порядку заповнення, складання, видачі, реєстрації і зберігання державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року, зокрема, докази складання вказаного державного акту у двох примірниках, підписання сторінки державного акта з зображенням плану земельної ділянки начальником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України, докази реєстрації державного акту районною, міською, селищною, сільською радою, а також зберігання другого примірнику державного акта у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Водночас, згідно з інформацією, отриманою від відповідних уповноважених органів, відомості щодо отримання, використання, повернення, зберігання чи знищення державних актів серії ЧР відсутні, також відсутні документальні підтвердження щодо видачі та реєстрації вказаного державного акту на право приватної власності на землю.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 було оформлено у приватну власність земельну ділянку площею 1,8387 га, з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215, рішення про відведення та відчуження якої не приймалося, а право приватної власності у законний спосіб не встановлювалося.
Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - територіальної громади на підставі незаконного рішення державного органу, тобто поза волею власника, а ОСОБА_1 , не маючи на це права, здійснив її відчуження, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що відновлення права територіальної громади на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача, а саме відповідачів у справі.
Суд вважав обґрунтованими доводи прокурора стосовно безпідставності та в порушення вимог законодавства набуття ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку площею 1,8387 га, з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 та, як наслідок, порушення інтересів держави, які полягають в охороні належної Українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян, позаяк Український народ, делегуючи право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, має законні очікування, що ці органи під час такого розпорядження будуть діяти лише на підставі, в межах та у спосіб.
Враховуючи те, що земельну ділянку площею 1,8387 га, з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 набуто у власність ОСОБА_1 безпідставно та з порушенням вимог законодавства, то подальше її відчуження відповідачам відбулось також з порушенням норм законодавства, особою, яка не мала права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, зокрема, вказана земельна ділянка вибула з комунальної власності без достатньої правової підстави, поза волею власника - територіальної громади від імені якої діє Вишнева міська рада Бучанського району Київської області.
З огляду на встановлені обставини, суд вважав, що набуття спірних земельних ділянок у власність відповідачами відбулось з порушенням вимог статей 328, 330 ЦК України, а тому згідно статей 387, 388 ЦК України спірні земельні ділянки підлягають витребуванню на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області.
При цьому, колегія суддів вважає, що витребування спірних земельних ділянок із володіння відповідача відповідає критерію законності: здійснюється на підставі статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням вимог законодавства, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. Водночас, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора з вимогою витребування спірних земельних ділянок з володіння відповідача у даній справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - передачі із комунальної власності у власність громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та рівності усіх громадян на отримання такого права, а також захист суспільного інтересу загалом - права власності Українського народу на землю, шляхом відновлення правового порядку в частині поновлення становища, яке існувало до порушення права власності на землю, а такий захід є пропорційним визначеним цілям - відновлення права власності Українського народу на землі сільськогосподарського призначення та рівність усіх громадян у праві на отримання такої землі у власність.
Також, колегія суддів звернула увагу, що первинну державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 площею 1,8387 га здійснено 22 червня 2021 року та майже відразу здійснено поділ земельних ділянок та в подальшому на підставі договору купівлі-продажу 
від 25 жовтня 2021 року відчужено на користь ОСОБА_2 , який в свою чергу спочатку об`єднав земельні ділянки, а в подальшому також здійснив поділ на 14 земельних ділянок та в подальшому також відчужив на підставі договору купівлі - продажу. Зазначені дії не можуть свідчити про добросовісність як першого набувача, так і останнього покупця.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
21 лютого 2025 року  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через підсистему «Електронний суд» звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, через представника ОСОБА_11 , у якій просили скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції у даній справі допущено порушення норм процесуального права, зокрема не досліджено належним чином усі зібрані у справі докази, які мають значення для правильного вирішення справи; порушено положення матеріального закону; протиправно покладено на відповідачів обов`язок доказування обставин які, в силу положень я процесуального, так і матеріального закону покладаються на позивача. Також, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішення застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Всупереч положеннь статей 387, 388 ЦК України суд апеляційної інстанції постановив рішення про витребування спірних земельних ділянок на користь Вишневої територіальної громади без наявності будь-яких доказів того, що наведені землі будь-коли були власністю Вишневої територіальної громади чи Крюківщинської територіальної громади . При цьому, встановлення наведених обставин на підставі належних і допустимих доказів є обов`язковим для справ про витребування майна з чужого незаконного володіння і, при цьому, обов`язок доведення зазначених обставин лежить на позивачеві. Відтак, ухваливши оскаржувану постанову апеляційний суд грубо порушив також положення статті 81 ЦПК України, оскільки мотивував своє рішення здогадками та припущеннями, які у жодний спосіб не доведені позивачем та не підтверджуються наявними у справі доказами. З огляду на наведене, оскільки право власності позивача на спірні землі не доведене у жодний спосіб, у апеляційного суду були відсутні будь-які підстави для встановлення наявності «суспільного інтересу», який наче б то виправдовує втручання держави у мирне володіння відповідачами своїм майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на який посилається суд і оскаржуваній постанові.
Апеляційний суд у жодний спосіб не мотивував, з яких саме підстав та наявних у матеріалах справи доказів він дійшов висновку про те, що Закон України від 05 червня 2003 року № 899-ІV (який регламентує виділення земельних паїв громадянам), Закон України від 10 липня 2018 року №2498-VIII (який стосується земель припинених колективних сільськогосподарських підприємств) чи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (який також стосується земель припинених колективних сільськогосподарських підприємств) регламентує спірні правовідносини сторін у цій справі та якими саме наявними у справі матеріалами підтверджується належність спірної землі до земель, які підлягали розпаюванню, чи земель припинених колективних сільськогосподарських підприємств.
Суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив всіх доказів у справі так само, як і не надав оцінку існуванню відповідних правових презумпцій, встановлених статтею 328 ЦК України, статтею 3 Закону України «Про державний земельний кадастр», статтею 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За умови існування відповідної правової презумпції обов`язок її спростування лежить саме на тій стороні, яка заперечує відповідні обставини, захищені презумпцією. У випадку цієї цивільної справи такою особою є позивач, який заперечує правомірність володіння відповідачами відповідними земельними ділянками і на якому лежав обов`язок доведення такої неправомірності. Однак, незважаючи на безпідставні твердження апеляційного суду, викладені в оскаржуваній постанові, доказів протиправності набуття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, матеріали справи не містять.
Позивачем взагалі не були вжиті будь-які заходи щодо одержання відповідних доказів щодо укладення договору купівлі продажу земельної ділянки від 26 вересня 2002 року № 779 та щодо одержання ОСОБА_1 в законному порядку державного акта на право приватної власності на землю від 02 грудня 2002 року ЧР088935 у безпосередньої сторони зазначеного договору відповідача ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що розгляд справи в суді першої інстанції тривав майже рік, позивач не звертався до суду із клопотаннями про витребування зазначеного договору у вказаного співвідповідача в порядку статті 84 ЦПК України, а також не скористався жодним іншим процесуальним інструментом.
У осіб, які придбали відповідні земельні ділянки у ОСОБА_1 та у подальших набувачів (у тому числі і у скаржників) були відсутні будь-які підстави сумніватись у достовірності та законності володіння ним відповідною власністю. Зі змісту договорів купівлі-продажу, за якими співвідповідачі придбали відповідні земельні ділянки, вбачається, що наведені договори були оплатними. З огляду на те, що співвідповідачі покладались на офіційну інформацію, внесену до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, достовірність та об`єктивність якої була гарантована державою, вони понесли майнові витрати на придбання відповідних земельних ділянок, а також з огляду на те, що, як вбачається із матеріалів справи, держава, в особі компетентних державних органів і органів місцевого самоврядування, всупереч положенням закону, не змогла забезпечити належне зберігання документів щодо набуття права власності, належну їх передачу правонаступникам у процесі об`єднання територіальних громад та у процесі реорганізації системи органів, які виконують функції держави у сфері управління земельними ресурсами , то витребування у таких співвідповідачів, які добросовісно набули відповідне нерухоме майно, придбаних земельних ділянок суперечитиме засадам справедливості, добросовісності і розумності цивільного закону, принципу належного урядування та принципу пропорційності втручання держави у право мирного володіння майном.
На скаржників було покладено надмірний тягар у вигляді позбавлення законно та оплатно набутого нерухомого майна без жодної справедливої компенсації і, фактично, перекладено відповідальність за помилки та прорахунки, допущені державою, на фізичних осіб - відповідачів по справі. Відтак, стосовно скаржників у цій справі має місце явний і очевидний випадок порушення принципу «належного урядування», який призвів до свавільного позбавлення скаржників їх майна всупереч встановленим законодавством України гарантіями та презумпціями. Зазначене є очевидною підставою для звернення скаржників до Європейського суду з прав людини у випадку вичерпання наданих процесуальним законом України інструментів захисту права власності скаржників.
У квітні 2025 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через підсистему «Електронний суд» направили до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги за підписом представника ОСОБА_11 .
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 369/10221/23. Справу витребувано із суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року відмовлено.
У березні 2025 року матеріали справи № 369/10221/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року узадоволенні клопотання ОСОБА_3 , яке подано представником ОСОБА_11 , про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 06 березня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19, від 21 лютого 2024 року у справі № 296/6465/21, від 18 вересня 2024 року у справі № 751/1620/23, від 02 червня 2021 року у справі № 904/7905/16, від 05 лютого 2025 року у справі № 199/9920/22, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц, від 29 травня 2024 року у справі № 910/5808/20, від 06 лютого 2025 року у справі № 911/899/22 (911/1842/23), від 05 лютого 2025 року у справі № 462/2361/23, від 13 лютого 2025 року у справі № 686/9016/23, від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що 02 грудня 2002 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 088935 для ведення особистого селянського господарства. Підставою видачі державного є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2002 року №779.
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_12 для розроблення технічної документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 , для ведення особистого селянського господарства, в с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області.
22 червня 2021 року відділом у Шепетівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18 червня 2021 року ФОП ОСОБА_12 здійснено реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 1, 8387 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215, з цільовим призначенням 01.03. Для ведення особистого селянського господарства, що розташована у Київській області, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, а також зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, яке виникло на підставі цивільно-правового договору від 26 вересня 2002 року № 779 та державного акту від 02 грудня 2002 року ЧР 088935.
19 липня 2021 на підставі заяви № 1139 ОСОБА_1 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215, а саме на: 1) земельна ділянка площею 0,4597 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6611; 2) земельна ділянка площею 0,4596 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6614; 3) земельна ділянка площею 0,4597 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6612; 4) земельна ділянка площею 0,4597 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6613. Вказане підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 передав у власність, ОСОБА_2 прийняв земельну ділянку площею 0,4597 га, кадастровий номер 3222484000:02:002:6612, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина.
Відповідно до пункту 4 продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 643 664 грн, які покупець сплатив продавцю, дотримуючись вимог чинного законодавства, в національній валюті України в повному обсязі до підписання сторонами цього договору.
Відповідно до пункту 2 договору відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 липня 2021 року за номером 43105739, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2414751032224.
25 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_1 передав у власність, ОСОБА_2 прийняв земельну ділянку площею 0,4597 га, кадастровий номер 3222484000:02:002:6613, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина.
Відповідно до пункту 4 продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчинено за 650 000 грн, які покупець сплатив продавцю, дотримуючись вимог чинного законодавства, в національній валюті України в повному обсязі до підписання сторонами цього договору.
Відповідно до пункту 2 договору відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 липня 2021 року за номером 43105329, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2414731532224.
01 липня 2021 року на підставі заяви № 2610 ОСОБА_2 об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 3222484000:02:002:6612 та 3222484000:02:002:6613 в результаті чого утворилась земельна ділянка з кадастровим номером 3222484000:02:002:6615.
22 листопада 2021 року на підставі заяви № 782 ОСОБА_2 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 на 14 земельних ділянок, ряд яких відчужив на підставі договорів купівлі-продажу, а саме:
- площею 0,0576 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6619 перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2023 № 405 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 66783827 від 15 березня 2023 року);
- площею 0,0578 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6620 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2023 року № 532 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67059220 від 04 квітня 2023 року);
- площею 0,0579 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6621 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2023 року № 533 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67059614 від 04 квітня 2023 року);
- площею 0,058 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6622 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2023 року № 534 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67059863 від 04 квітня 2023 року);
- площею 0,0581 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6623 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2023 року № 530 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67060310 від 04 квітня 2023 року);
площею 0,0583 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6624 перебуває у приватній власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2023 року № 663 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67211217 від 14 квітня 2023 року);
- площею 0,0569 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6625 перебуває у приватній власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2023 року № 557 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67072821 від 05 квітня 2023 року);
- площею 0,0586 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6626 перебуває у приватній власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2023 року № 560 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67073721 від 05 квітня 2023 року;
- площею 0,0585 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6627 перебуває у приватній власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 05 квітня 2023 року № 561 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67074005 від 05 квітня 2023 року);
- площею 0,0584 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6628 перебуває у приватній власності ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 2023 року № 665 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67211924 від 14 квітня 2023 року);
- площею 0,0575 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6629 перебуває у приватній власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2023 року № 347 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 66678169 від 07 березня 2023 року);
- площею 0,0574 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6630 перебуває у приватній власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 2023 року № 531 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 67060508 від 04 квітня 2023 року);
- площею 0,0609 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6631 перебуває у приватній власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2023 року № 472 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 66984580 від 29 березня 2023 року);
- площею 0,1635 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:6632 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 (рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, індексний номер: 66473376 від 20 лютого 2023 року).
Також після відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 здійснив об`єднання та поділ спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3222484000:02:002:6611 та 3222484000:02:002: 6614. Так, на підставі заяви від 04 серпня 2023 року ОСОБА_1 об`єднав вищевказані ділянки в одну, якій присвоєно кадастровий номер 3222484000:02:002:0638.
24 серпня 2023 року на підставі заяви № 1597 ОСОБА_1 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222484000:02:002:0638 на 13 окремих земельних ділянок з кадастровими номерами: 3222484000:02:002:0726, 3222484000:02:002:0725, 3222484000:02:002:0724, 3222484000:02:002:0723, 3222484000:02:002:0722, 3222484000:02:002:0721, 3222484000:02:002:0720, 3222484000:02:002:0727, 3222484000:02:002:0728, 3222484000:02:002:0729, 3222484000:02:002:0730, 3222484000:02:002:0731, 3222484000:02:002:0719.
Отже на даний час земельні ділянки, які були утворені після поділу земельної ділянки площею 1, 8387 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215, з цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані у Київській області, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, перебувають у власності відповідачів.
Відповідно до листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 березня 2023 року №13600/9.5-23/вх.13949/9.5-23 прокурора було повідомлено, що про нотаріусів, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Києво-Святошинського району Київської області та про державні нотаріальні контори, які обслуговували населення Києво-Святошинського району Київської області у період часу з 29 січня 2002 року по 21 жовтня 2002 року.
За відповіддю Київського обласного державного нотаріального архіву від 08 лютого 2023 року № 114/01-17 повідомлено, що в ході проведення перевірки архівних фондів № 34, 52, 80, 133 реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, а також нарядів договорів (2-08 - договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувалися), переданих на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву, встановлено, що запитувані прокуратурою договори щодо відчуження земельних ділянок, в тому числі, договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року, покупцем у якому виступав ОСОБА_1 предмет договору - земельна ділянка площею 1,8387 га, приватними нотаріусами: Тимчук В. О. , Федотова О. В. , Стратілат П. І. , Ступаченко Н. В. не посвідчувалися. Інформація щодо посвідчення даного договору купівлі-продажу земельної ділянки в Київському обласному державному нотаріальному архіві відсутня.
11 лютого 2023 року Боярською державною нотаріальною конторою на запит прокуратури надано лист № 193/01-16, у якому повідомлено, що нотаріальні документи Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області за 2002 рік передані на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву, а тому надати інформацію щодо посвідчення державними нотаріусами Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області договорів купівлі-продажу земельних ділянок за 2002 рік, про які йдеться у запиті, Боярська державна нотаріальна контора можливості не має.
Київським обласним державним нотаріальним архівом листом від 03 березня 2023 року №192/01-17 повідомлено, що в ході проведення перевірки архівних фондів № 34, 52, 80, 133 реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, а також нарядів договорів (2-08 - договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувалися), переданих на зберігання до Київського обласного державного нотаріального архіву, встановлено, що запитувані прокуратурою договори щодо відчуження земельних ділянок, в тому числі, договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року, покупцем у якому виступав ОСОБА_1 предмет договору - земельна ділянка площею 1,8387 га, нотаріусами не посвідчувалися, будь-яка інформація щодо посвідчення запитуваних прокуратурою договорів купівлі-продажу земельних ділянок в Київському обласному державному нотаріальному архіві відсутня.
Відповідно до листа Вишневої міської державної нотаріальної контори від 20 січня 2023 року №77/01-16 повідомлено, що державними нотаріусами Вишневої міської державної нотаріальної контори запитувані прокуратурою договори купівлі-продажу земельних ділянок, а саме №779 від 26 вересня 2002 року не посвідчувалися.
Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Кузнєцовою О. В. на запит прокуратури надано відповідь-лист № 03/01-16 від 27 січня 2023 року, у якому повідомлено, що нею не посвідчувалися запитувані прокуратурою договори купівлі-продажу земельних ділянок, в тому числі, договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року, покупцем у якому виступав ОСОБА_1 .
Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області на запит прокуратури надано відповідь-лист № 6628/5/10-36-24-04 від 20 квітня 2023 року, у якому повідомлено, що відповідно до бази даних інформаційно-комунікаційної системи «Податковий блок» у ній відсутня інформація щодо наявності земельних ділянок у наведених прокуратурою осіб, зокрема, у ОСОБА_1 земельна ділянка площею 1,8387 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.
Позиція Верховного Суду
Щодо позовних вимог до  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. 
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).
Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року в справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) вказано, що:
«46. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (див., зокрема, постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (див., зокрема, постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66))».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається:
заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння;
відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наявні в матеріалах справи докази та зміст відповідних норм закону, позивачем не доведено обставини, на які він посилається у позові та не спростовано правомірність набуття у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Надані стороною позивача докази суд вважає недостатніми з огляду на встановлену цивільним законом презумпцію правомірності набуття майна у власність та з урахуванням невиконання стороною позивача процесуального обов`язку доказування, оскільки позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу позову;
скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідно до обставин справи та наявних доказів вбачається, що ОСОБА_1 не було дотримано встановленого законодавством порядку набуття права власності на земельну ділянку площею 1,8387 га з кадастровим номером 3222484000:02:002:0215 та що вказана земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільних прав у спосіб, передбачений законодавством, враховуючи відсутність підтвердження наявності рішення органу місцевого самоврядування про відчуження вказаної земельної ділянки, на підставі якого міг бути укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки № 779 від 26 вересня 2002 року, та наявну інформацію від відповідних уповноважених органів про те, що такий договір нотаріально не посвідчувався за місцезнаходженням земельної ділянки. При цьому, у матеріалах справи відсутні також докази дотримання порядку заповнення, складання, видачі, реєстрації і зберігання державного акту на право приватної власності на землю серія ЧР 088935 від 02 грудня 2002 року, зокрема, докази складання вказаного державного акту у двох примірниках, підписання сторінки державного акта з зображенням плану земельної ділянки начальником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України, докази реєстрації державного акту районною, міською, селищною, сільською радою, а також зберігання другого примірнику державного акта у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням - у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Водночас, згідно інформації, отриманої від відповідних уповноважених органів, відомості щодо отримання, використання, повернення, зберігання чи знищення державних актів серії ЧР відсутні, також відсутні документальні підтвердження щодо видачі та реєстрації вказаного державного акту на право приватної власності на землю;
апеляційний суд не врахував, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що вирішуючи питання про можливість витребування від відповідачів майна необхідно оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна;
апеляційний суд не оцінив добросовісність поведінки кожного з відповідачів у справі щодо набуття права власності на спірні земельні ділянки;
за таких обставин передчасним є висновок апеляційного суду про витребування у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 спірного нерухомого майна.
Тому постанову апеляційного суду в зазначеній частині слід скасувати з переданням справи на новий апеляційний розгляд.
Щодо позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, зокрема, чи оскаржувати судові рішення в касаційному порядку та в яких межах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 465/6549/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року в справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23)).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 308/8567/20 (провадження№ 61-3480сво21) вказано, що «Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду відхиляє аргументи касаційної скарги в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо інших відповідачів (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2), з таких мотивів. У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). У справі, що переглядається, інші відповідачі (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2) не реалізували своє право на подання касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів свідчить про повну згоду з оскарженими судовими рішеннями в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову щодо них».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року в справі № 761/18365/20 (провадження № 61-9164св23) вказано, що «основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). У справі, що переглядається: в касаційних скаргах скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просять скасувати постанову апеляційного суду як в частині задоволених позовних вимог до них, так і в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2; інші відповідачі (ОСОБА_3, ОСОБА_2) не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка інших відповідачів (ОСОБА_3, ОСОБА_2) свідчить про їх повну згоду з постановою апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до них. Аналіз аргументів касаційних скарг свідчить, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не навели переконливих доводів, яким чином судове рішення апеляційного суду порушує їх права та інтереси в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2, за умови, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, не оскаржили постанову апеляційного суду, тобто погодилися з постановою апеляційного суду в частині позовних вимог до них. Тому оскаржену постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2 належить залишити без змін».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 927/1206/21 (провадження № 12-31гс23) зазначено, що «ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області у касаційній скарзі не навело доводів з приводу незаконності та/або необґрунтованості судових рішень у частині задоволення позову в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнання договорів оренди землі недійсними, а також не зазначило, як задоволення зазначених вимог порушує його права та інтереси за умови, що відповідачі, до яких пред`явлені такі позовні вимоги, судові рішення не оскаржили».
Автономія волі та приватний інтерес є «підвалинами» сучасного приватного права. Завдання приватного права полягає у «напрацюванні» таких правил, які максимальною мірою забезпечують автономію волі та реалізацію приватного інтересу кожної особи, без порушення прав і інтересів інших осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2024 року в справі № 601/1396/21).
У справі, що переглядається: 
заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
оскаржуваним судовим рішенням суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, позов задовольнив та витребував з чужого незаконного володіння на користь територіальної громади в особі Вишневої міської ради Бучанського району Київської області земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 у громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;
з касаційною скаргою до Верховного Суду звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , через представника ОСОБА_11 ;
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористалися своїм правом подачі касаційної скарги, приєднання до касаційної скарги. Така процесуальна поведінка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить про повну їх згоду з оскарженим судовим рішенням;
аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не навели переконливих доводів про те, яким чином судове рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушує їх права та інтереси.
З урахуванням принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених у статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишає без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду у цій частині скасувати з переданням справи на новий апеляційний розгляд.
Постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без змін.
Щодо доповнень до касаційної скарги
У квітні 2025 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 через підсистему «Електронний суд» подали до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги за підписом представника ОСОБА_11 , в яких просили поновити строк на подання цих доповнень, прийняти їх, вважати їх невід`ємною частиною касаційної скарги та врахувати при розгляді касаційної скарги.
В обґрунтування зазначили, що ці доповнення до касаційної скарги подаються у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року № 4292-IX (надалі - Закон 4292 IX). Вказаний закон набрав чинності 09 квітня 2025 року., а отже скаржники були позбавлені будь-якої можливості подати ці доповнення у строк, встановлений процесуальним законом для подання касаційної скарги у цивільній справі. При цьому, зі змісту Закону 4292-IX прямо вбачається, що він регулює відносини сторін у цій цивільній справі.
Особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження (частина перша статті 398 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частини друга, третя статті 390 ЦПК України).
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена 22 січня 2025 року. Повний текст постанови складений 30 січня 2025 року. Доповнення до касаційної скарги сформовані в систему «Електронний суд» 14 квітня 2025 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Оцінивши зазначені в доповненнях причини пропуску строку на їх подачу, колегія суддів вважає, що вони не є поважними, тому відмовляє в поновленні строку на подання доповнень та залишає їх без розгляду.
Аналогічний висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 320/4574/17 (провадження № 14-240цс19).
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18)).
Оскільки Верховний Суд частково направляє справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, не ухвалюючи судового рішення по суті спору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка підписане представником ОСОБА_11 , про поновлення строку на подання доповнень до касаційної скарги залишити без задоволення.
Доповнення до касаційної скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підписані представником ОСОБА_11 , залишити без розгляду.
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка подана представником ОСОБА_11 , задовольнити частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без змін.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко