П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/5165/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В. 
Суддя-доповідач - Гонтарук В. М. 
05 травня 2026 року 
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гонтарука В. М. 
суддів: Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 
секретар судового засідання: Товстун Н.M., 
за участю:
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: Морозової Оксани Володимирівни
третьої особи: Мінтенка Владислава Васильовича 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернулась до суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов..
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
14.04.2026 року до суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
28 квітня 2026 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
ОСОБА_2 щодо долучення вказаних доказів заперечував.
Заслухавши доводи сторін, колегія суддів вирішила долучити надані документи до матеріалів справи для надання їм всебічної оцінки при прийнятті постанови. 
Також, представником позивача було заявлено клопотання про визнання явки відповідача обов`язковою, в задоволенні якого протокольною ухвалою було відмовлено, у зв`язку з безпідставністю.
Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Третя особа в судовому засіданні щодо вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд відмовити в її задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів дійшла до висновку про перехід до стадії ухвалення судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, долучених додаткових доказів та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи неоспорені факти про те, що на примусовому виконанні у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував виконавчий документ – ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2025 р. №727/13656/24 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 за допомогою засобів зв`язку, зокрема мобільних за стосунків Viber”, “Telegram”, тричі на тиждень у дні погодженні між батьками дитини з 18:00 по 18:30, шляхом надання матір`ю дитини доступу до мобільного телефону. Виконавче провадження ВП№78938691.
Державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, згідно ухвали Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2025 р. у справі №727/13656/24, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_2 місце перебування дитини задовольнити; зобов`язати ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_2 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами “Viber”, “Telegram”.
06.10.2025 р. державним виконавцем складено акт, в якому зафіксовано, що 06.10.2025 р. в 18:05 р. за адресою АДРЕСА_1 двері ніхто не відчиняв. Зі слів сусідки боржниця з`являється за даною адресою дуже рідко, постійне місце перебування її невідоме. Згідно пояснень стягувача боржниця не встановила відеозв`язок з 18 до 19 години.
07.10.2025 р. державним виконавцем прийнято постанову № 78938691 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 1700 грн за невиконання рішення суду.
13.10.2025 р. державним виконавцем складено акт, в якому зафіксовано, що при повторній перевірці відповідачем виконання рішення суду від 01.04.2025 року у справі №727/13656/24 ОСОБА_1 , здійснено між боржником, стягувачем та державним виконавцем відеозв`язок через застосунок “Viber”, однак боржник у встановлений судом час на дзвінок не відповідала. Про причини відсутності зв`язку боржник пояснень не надала. На підтвердження відсутності відеозв`язку ОСОБА_2 надав фото екрану телефону із застосунку “Viber”.
15.10.2025 р. відповідачем, у зв`язку з повторним невиконанням вищезазначеного рішення суду без поважних причин, накладено на позивача штраф у розмірі 3400 грн.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зазначає, що предметом доказування у цій справі є з`ясування обставин щодо дотримання державним виконавцем встановленої процедури здійснення виконавчих дій та перевірка відсутності протиправних порушень під час виконання судового рішення
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, суд оцінює, чи вчинені дії державного виконавця на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також чи прийняті вони безсторонньо, добросовісно та розсудливо
Тому, під час розгляду даної справи суд надає правову оцінку правомірності дій державного виконавця на предмет їх відповідності вимогам закону, перевіряючи, чи діяв посадовець у межах наданих йому повноважень, у визначений спосіб та чи не допустив він порушень прав та інтересів сторін виконавчого провадження.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VІІІ у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів справи вставлено, що на примусовому виконанні у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебував виконавчий документ – постанова Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2025 р. у справі №727/13656/24 щодо зобов`язання ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_2 повідомленням на номер НОМЕР_1 фактичне місце перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити щоденне спілкування малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 тривалістю 1 годину щодня з 18 години до 19 години шляхом встановлення відеозв`язку засобами “Viber”, “Telegram”.
З метою здійснення примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06.02.2025 р. та постанови Чернівецького апеляційного суду від 01.04.2025 р. державним виконавцем 06.10.2025 р. в межах виконавчого провадження ВП№78938691 складено акт, в якому зафіксовано, що 06.10.2025 р. в 18:05 р. за адресою АДРЕСА_1 двері ніхто не відчиняв. Зі слів сусідки боржниця з`являється за даною адресою дуже рідко, постійне місце перебування її невідоме. Згідно пояснень стягувача боржниця не встановила відеозв`язок з 18 до 19 години.
У зв`язку із вказаним, 07.10.2025 р. державним виконавцем прийнято постанову №78938691 про накладення штрафу на ОСОБА_1 в сумі 1700 грн за невиконання рішення суду.
13.10.2025 р. державним виконавцем повторно складено акт, в якому зафіксовано, що при повторній перевірці відповідачем виконання рішення суду від 01.04.2025 року по справі №727/13656/24 ОСОБА_1 , здійснено між боржником, стягувачем та державним виконавцем відеозв`язок через застосунок “Viber”, однак боржник у встановлений судом час на дзвінок не відповідала. Про причини відсутності зв`язку боржник пояснень не надала. На підтвердження відсутності відеозв`язку ОСОБА_2 надав фото екрану телефону із застосунку “Viber”.
15.10.2025 р. відповідачем, у зв`язку з повторним невиконанням рішення суду без поважних причин, накладено на позивача штраф у розмірі 3400 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону №1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону №1404-VІІІ боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Суд зауважує, що докази — це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Оцінюючи надані позивачем докази до адміністративного позову, колегія суддів не може взяти їх до уваги та покласти в основу рішення, оскільки за своїм змістом вони не є належними у розумінні ст. 73 КАС України та вони не спростовують висновків державного виконавця, оскільки не дають змоги достовірно встановити, що позивачем дійсно було вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення суду.
Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що оскаржувані дії державного виконавця були вчинені в межах його функціональних повноважень. Процедура виконання судового рішення була дотримана в повному обсязі, а правомірність дій виконавця підтверджується наявними у справі документами.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

.
Головуючий	 		Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Моніч Б.С.