УХВАЛА

18 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13688/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Баранця О. М., Вронської Г. О., 

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026
(головуючий - Шапран В. В., судді: Буравльов С. І., Андрієнко В. В.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД"
до Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державної казначейської служби України
про стягнення заборгованості.
ВСТАНОВИВ:
1. У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" (далі - позивач) звернулося з позовом до Акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за період з 17.02.2018 по 03.11.2025 у розмірі 933 403,79 грн, з яких: 763 716,21 грн інфляційних втрат та 169 687,58 грн 3% річних.
2. Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договорами поставки № 647 від 20.06.2012 та № 433 від 11.05.2012, заборгованість за яким встановлена рішеннями Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2013 у справі № 901/2027/13, яке набрало законної сили.
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 позов задоволено повністю.
4. Суд першої інстанції, зокрема, перевіривши розрахунки 3% річних, дійшов висновку в їх обґрунтованості, а тому до стягнення підлягають 3% річних у розмірі 169 687,58 грн; в частині розрахунку інфляційних втрат, суд зазначив, що за розрахунком суду вийшло більше, натомість суд не може виходити за межі позовних вимог, тому до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 763 716,21 грн. 
5. 21.04.2026 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою рішення суду першої інстанції у цій справі скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 39 483,26 грн та інфляційні втрати у розмірі 86 239,36 грн; у решті позовних вимог - відмовив; стягнув з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 115,74 грн.
6. Суд апеляційної інстанції, зокрема, виходив з того, що рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2013 у справі № 901/2027/13 не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед позивачем до ухвалення судового рішення на підставі договорів поставки № 647 від 20.06.2012 та № 433 від 11.05.2012. З огляду на те, що грошове зобов`язання відповідача виникло до ухвалення судового рішення по суті спору у справі № 901/2027/13 та не припинилося після набрання ним законної сили, нарахування 3% річних та інфляційних, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих сум 3% річних, інфляційних втрат та судового збору. Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідальність боржника за невиконання рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2013 у справі № 901/2027/13 обмежується днем зупинення виконавчого провадження ВП № 39610222 - 03.12.2019, тоді як подальша відповідальність за невиконання рішення суду покладається на державу у відповідності до Закону про гарантії. Таким чином, суд дійшов висновку, що правильним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.02.2018 по 03.12.2019 на суму основного боргу 733 404,00 грн (з яких: 604 992,00 грн за договором поставки № 647 від 20.06.2012 та 128 412,00 грн за договором поставки № 433 від 11.05.2012, яка стягнута з відповідача за рішенням суду у справі № 901/2027/13). За арифметичним перерахунком суду апеляційної інстанції обґрунтованими є заявлені до стягнення з відповідача: 3% річних у розмірі 39 483,26 грн та інфляційні втрати у розмірі 86 239,36 грн.
7. 05.05.2026 позивач надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати й залишити рішення суду першої інстанції в силі.
8. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
10. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
11. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
12. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
13. Позов у цій справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028, 00 грн.
14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
15. Предметом позову у цій справі є стягнення 933 403,79 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000, 00 грн) станом на час звернення з позовною заявою. 
16. Позивач у касаційній скарзі визначив, що підставами касаційного оскарження є пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України.
17. Натомість норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
18. Скаржник у касаційній скарзі не зазначає обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
19. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваних судових рішень, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
20. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
21. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
22. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/13688/25 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Марко ЛТД" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.
Головуюча І. Кондратова
Судді О. Баранець
Г. Вронська