ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026	Справа № 910/2357/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Яременко Т.Є., розглянувши матеріали господарської справи 

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” 
до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” 
про стягнення 10 499 208, 01 грн.

Представники: 
від позивача: Очколяс Д.В.;
від відповідача: Мамедова І.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Фермо” (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” (далі – відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 10 499 209, 00 грн., з яких: 10 442 205, 50 грн – основний борг, 30 897, 49 грн – 3 % річних та 26 105, 52 грн – пені.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником товару: мармур та гіпс, з метою перевезення якого ним було укладено з відповідачем договір страхування вантажів (на разове перевезення) № 10017872-00-25-0027 від 03.10.2025. Як зазначає позивач, 11– 12 жовтня 2025 року судно, перебуваючи у нейтральних водах Чорного моря, почало кренитися. Екіпаж був змушений залишити судно, внаслідок чого судно затонуло, а разом із ним — увесь вантаж, що перебував на борту. Тож, як вказує позивач, настав страховий випадок, що є підставою для виплати страхового відшкодування.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
11.03.2026 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.04.2026. 
01.04.2026 до суду надійшов відзив Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема зазначає, що ним було встановлено, що страхувальником при укладанні Договору подано неправдиві відомості про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, зокрема, вік судна, яким здійснювалося перевезення застрахованого вантажу, оскільки на запит відповідача Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України було повідомлено, що судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503 побудовано в серпні 1993 року, тобто вік судна перевищував 30 років. Також, відповідач зазначає, що для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник (вигодонабувач) зобов`язаний надати страховику ряд документів, проте такі документи надані не були, зокрема документи компетентних органів про фіксацію настання події, її причини та обставини.
07.04.2026 до суду надійшла відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” на відзив, в якій позивач, зокрема зазначає, що відзив подано з порушенням вимог процесуального законодавства, що відповідно до положень ГПК України є підставою для його повернення без розгляду, оскільки відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначено відомостей щодо наявності або відсутності електронного кабінету жодної зі сторін. Також, позивач зазначає, що посилання відповідача на інформацію з Адміністрації судноплавства та бази GISIS носять довідковий характер і не можуть слугувати належним доказом віку судна, тоді як документи, надані позивачем, є більш повними та достовірними в своїй сукупності; інформація щодо судна була прийнята страховиком до страхування, у тому числі з урахуванням його класифікації (VEGA Register Inc.), що створило у страхувальника обґрунтовані очікування щодо належного страхового покриття; факт настання страхового випадку підтверджується сукупністю наданих доказів, а вимоги відповідача щодо надання окремих документів є формальними та не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки їх відсутність зумовлена об`єктивними обставинами, що не залежать від волі позивача.
13.04.2026 до суду надійшли заперечення Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” на відповідь на відзив, в яких відповідач, зокрема зазначає, що відзив на позовну заяву було подано відповідачем через електронний кабінет в електронній формі, що свідчить про наявність електронного кабінету та звільняє відповідача від обов`язку вказувати про його наявність у відзиві відповідно до абз. 4 ч. 8 ст. 6 ГПК України. При цьому, у позовній заяві позивач сам зазначає, що у сторін наявні електронні кабінети, направляє примірник позову відповідачу до електронного кабінету. Також, відповідач зазначає, що вік судна перевищує 30 років, жодного належного доказу, який би підтверджував його вік та той факт, що вік судна на момент перевезення не перевищував 30 років не надав, а отже перевезення застрахованого вантажу відбулося морським транспортним засобом, що не відповідає вимогам п. 11.10.2 договору страхування, а тому і страховий захист не діяв на таке перевезення. Крім того, відомості про факт повідомлення страхувальником компетентних органів про настання події також відсутні.
У підготовчому засіданні 16.04.2026 оголошено перерву до 30.04.2026.
27.04.2026 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому позивач просить суд забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання по справі № 910/2357/26, призначеного на 30.04.2026 та всіх наступних судових засідань по справі з використанням представником позивача, адвокатом Очколясом Дмитром Вікторовичем, власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2026 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Фермо” у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
28.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування”, в яких відповідач зазначає, що у Заяві на страхування страхувальник представив судно MV EILEEN, IMO Number 9070503, як таке, що відповідає звичайним умовам перевезення вантажу. Проте, з отриманих відповідачем після настання заявленої події офіційних відомостей міжнародних реєстрів судно мало низку істотних характеристик, про які страхувальник не повідомив страховика, зокрема недостовірний рік побудови судна; наявність двох офіційних заборон (банів), накладених на судно; відкликання у судна попереднього класифікаційного свідоцтва; наявність структурних дефектів судна, зафіксованих органами Port State Control за чотири місяці до загибелі судна, тощо. Також, відповідач зазначає, що на момент затоплення судно не пройшло процедуру зняття заборони на доступ до портів країн – членів Паризького меморандуму.
29.04.2026 до суду надійшли додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо”, в яких позивач, зокрема зазначає, що система GISIS прямо застерігає про можливу неточність розміщених у ній даних та відсутність будь-яких гарантій їх достовірності, що унеможливлює їх сприйняття як беззаперечного та належного доказу у справі. Також, позивач зазначає, що він є вантажовласником , а предметом страхування є саме вантаж, а не судно. Відповідно, обов`язок надання достовірної інформації та обсяг оцінки ризику стосуються застрахованого об`єкта — вантажу, а не технічної історії судна, яке здійснює перевезення.
У підготовчому засіданні 30.04.2026 оголошено перерву до 14.05.2026.
08.05.2026 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якому позивач просить суд забезпечити проведення в режимі відеоконференції судового засідання по справі № 910/2357/26, призначеного на 14.05.2026 та всіх наступних судових засідань по справі з використанням представником позивача, адвокатом Очколясом Дмитром Вікторовичем, власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2026 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю “Фермо” у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
13.05.2026 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, в якому позивач зазначає, що ним було самостійно ініційовано звернення до GISIS (Global Integrated Shipping Information System) та S&P Global щодо коригування наявних відомостей та зміни зазначеного року побудови судна на 1995, а тому просить суд долучити до матеріалів справи витяг із системи GISIS (Global Integrated Shipping Information System), згідно з яким роком побудови судна зазначено 1995.
14.05.2026 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких він зазначає, що корегування даних в базі GISIS щодо дати побудови судна не впливає на інші підстави для прийнятого страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Позивачем не спростовано, що судно не відповідало вимозі п. 11.10.2.8 Договору страхування, оскільки класифікаційне свідоцтво, видане Vega Register Inc., не є свідоцтвом ані члена або асоційованого члена Міжнародної асоціації класифікаційних товариств (IACS), ані Національного класифікаційного товариства країни власника судна (Сингапур), а тому перевезення застрахованого вантажу відбулося морським транспортним засобом, що не відповідає вимогам п. 11.10.2 Договору страхування, а отже і страховий захист не діяв на таке перевезення.
У підготовчому засіданні 14.05.2026, розглянувши клопотання позивача про долучення доказів, враховуючи характер спірних правовідносин, необхідність дослідження всіх обставин справи, суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/2357/26 призначено на 04.06.2026.
У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі ухвалено за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
У судовому засіданні 04.06.2026 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ: 

Як зазначає позивач, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фермо» було придбано у компанії HASKAL MINERAL MADENCILIK SANAYI VE TICARET LIMITED SIRKETI наступний вантаж, а саме мармур:
- Ground Marble SCARB 2 – 25?кг PP BAG + 1250?кг SLINGBAG (0,00308– 0,0033?мм);
- Ground Marble SCARB 5 – 25?кг PP BAG + 1250?кг SLINGBAG (0,005?мм);
- Ground Marble SCARB 2T – 1000?кг BIGBAG (0,00308– 0,0033?мм);
- Ground Marble SCARB 3T – 1000?кг BIGBAG (0,0033– 0,0040?мм).
Загальна вартість мармуру: 102?400,00 дол. США. 
Також позивач вказує, що ним було придбано вантаж у компанії NCH YAPI DIS TICARET LTD STI., а саме гіпс наступних специфікацій: 
- VIP GIPS Гіпсова штукатурка з перлітом (25?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (54 упак. Ч 25?кг);
- VIP GIPS Сатинова фінішна штукатурка (25?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (54 упак. Ч 25? кг);
- VIP GIPS PRO Гіпсова штукатурка для машинного нанесення (25?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (54 упак. Ч 25?кг);
- VIP GIPS Гіпсова штукатурка для машинного нанесення (30?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (45 упак. Ч 30?кг);
- TEKNOGIPS Гіпсова штукатурка з перлітом (25?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (54 упак. Ч 25?кг);
- TEKNOGIPS Сатинова фінішна штукатурка (25?кг/упаковка) – велика упаковка 1,35?т (54 упак. Ч 25? кг).
Загальна вартість гіпсу: 149?998,50 дол. США. 
Право власності позивача на зазначений вище вантаж підтверджується контрактом №1 від 16.02.2018, контрактом № 001-01 від 23.10.2024 та Коносаментом №1 від 09.10.2025, Коносаментом №2 від 09.10.2025, Комерційним інвойсом №HAS2025000000387 від 18.09.2025, Комерційним інвойсом № NCA2025000000241 від 03.10.2025. 
З метою перевезення вищевказаних вантажів, 01 жовтня 2025 року ТОВ «Фермо» було укладено з турецькою компанією договір №6 фрахтування судна EILEEN (попередня назва — OKEAN), IMO № 9070503, з метою здійснення морського перевезення приблизно 2 798,15 метричних тонн вантажу (біг-беги) з порту завантаження Бартин (Турецька Республіка) до порту розвантаження Чорноморськ (Україна). 
В подальшому, позивач звернувся до відповідача з заявою на страхування вантажу від 03.10.2025, в якій позивач просив відповідача укласти з ним договір страхування вантажу (разове перевезення) щодо страхування вантажу позивача.
Тож, 03.10.2025 між Приватним акціонерним товариством “Страхова компанія “Арсенал страхування” (далі — страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Фермо” (далі — страхувальник) укладено договір страхування вантажів (на разове перевезення) № 10017872-00-25-0027, предметом якого є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування.
Відповідно до п. 4.2. договору, об`єктом страхування за цим договором є майно на праві володіння, користування і розпорядження майном, а саме: вантаж, що вказаний у п. 4.2.1. договору, під час його транспортування та проміжного зберігання на складі (далі — застрахований вантаж).
У п. 4.2.1. договору сторони погодили відомості про застрахований вантаж та його умови перевезення, а саме: 
- товарносупроводжувальні документи: пакувальний лист до Інвойсу NCA2025000000241 від 03.10.2025 — Гіпсові сухі будівельні суміші; 2) Пакувальний лист до Інвойсу НАS2025000000387 від 18.09.2025 Молотий мармур (Ground Marble SCARB);
- вид перевезення — водне;
- транспортний засіб: MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503, Built: 1995, Romania (Galati), Call Sign: TJM0145, Type: General Cargo Ship, Flag: Cameroon, Port of Registry: Kribi, Class: VEGA Register Inc., P&I Club: VIG;
- назва вантажу: 1) гіпсові сухі будівельні суміші — шпаклівки, штукаиурки ТМ “VIPGIPS” та ТМ “TEKNO GIPS”; 2) молотий мармур (Ground Marble SCARB);
- упакування: дерев`яні, металеві, картонні ящики, ящики з полімерних матеріалів, бочки, барабани, мішки тощо;
- вага вантажу, кг: гіпсові сухі будівельні суміші 1, 1*1, 1*1, 1; 1, 35 т./big bag, Молотий мармур (Ground Marble SCARB), 1, 1*1, 1*1, 1; 25 KG PP BAG + 1250 KG SLINGBAG/1000 KGBIBAG;
- вартість вантажу — 10 442 205, 50 грн.
Страхова сума за договором страхування - 10 442 205, 50 грн (п. 5 договору).
Строк дії договору страхування: з 03.10.2025 до 03.11.2025 (п. 7.1. договору).
У п. 7.6. договору, сторони погодили територію дії договору є маршрут слідування вантажу, вказаний в п. 7.7 договору страхування. В територію дії договору не входять зони з оголошеним надзвичайним положенням, зокрема проведення антитерористичних операцій (АТО), території бойових дій, тимчасово окуповані території та зони воєнних конфліктів.
Маршрут перевезення (слідування) вантажу: пункт відправлення – Туреччина, м. Бартин, пункт призначення – Україна, м. Чорноморськ (п. 7.7. договору).
Як зазначає позивач, 09.10.2025 на судно було завантажено 1 008,800 метричних тон мармуру та 1 789,350 метричних тон гіпсу, що підтверджується Коносаментом №1 від 09.10.2025, Коносаментом №2 від 09.10.2025. 
Позивач вказує, що у період з 11 по 12 жовтня 2025 року судно, перебуваючи у нейтральних водах Чорного моря, почало кренитися. Екіпаж був змушений залишити судно. Внаслідок чого судно затонуло, а разом із ним — увесь вантаж, що перебував на борту. Зазначене підлягає визнанню конструктивною повною загибеллю. 
Таким чином, датою настання страхового випадку слід вважати 12 жовтня 2025 року, а застрахований вантаж є втраченим (повна загибель). 
Відповідно до умов Договору страхування, вартість втраченого вантажу становить 10 442 205,50 грн.
Тож, 15.10.2025 позивачем було складено та направлено відповідачу заяву на виплату страхового відшкодування за встановленою формою Страховика, відповідно до умов Договору.
Крім того, 09.01.2026 року представником позивача було направлено відповідачу заяву про настання страхового випадку та вимогу здійснити страхове відшкодування № 202601004 від 09.01.2026. 
Проте, 22 січня 2026 року від ПрАТ “Страхова компанія “Арсенал страхування” надійшов лист № 220126-0125/к/у/тс від 22.01.2026 з відмовою у здійсненні виплати страхового відшкодування. 
Тож, 30.01.2026 року позивачем було направлено відповідачу претензію № 202601042 від 30.01.2026 з вимогою здійснити виплату страхового відшкодування. 
13.02.2026 року від ПрАТ “Страхова компанія “Арсенал страхування” надійшов лист № 130226-0292/к/у/тс від 13.02.2026 з відмовою у виплаті страхового відшкодування. 
Щодо відмови відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, позивач зазначає, що низка документів зазначена у п. 14.1.1 договору була ним надана страховику разом із заявою про настання страхового випадку та вимогою здійснити страхове відшкодування від 09.01.2026 № 202601004. При цьому, позивач зазначає, що затоплення судна мало місце в районі з координатами 43°14.4031N, 031°05.9074E, що підтверджується даними AIS-транспондера, зображення з даних AIS-транспондера. Відповідне зображення з AIS було зафіксовано у момент, коли екіпаж ще перебував на борту Судна. 
Крім того, відповідно до листа компанії SUVARI GEMЭ KЭRALAMA VE ACENTELЭРЭ MAKЭNA TURЭZM ЭNЮ. SAN. TЭC. A.Ю. від 25.12.2025, яка є оператором відповідного рейсу, судновим менеджером та отримувачем фрахту судна MV EILEEN (ex Okean), IMO № 9070503, а також діяла від імені та за дорученням власників судна при укладенні договору перевезення вантажу від 01.10.2025, частина документів, а саме: звіт капітана про аварію, морський протест, судновий журнал та Marine Casualty Report, відсутні та об`єктивно не можуть бути надані, оскільки аварійна подія сталася у нейтральних водах, через що власниками Судна не було ініційовано офіційну процедуру повідомлення про аварію. Крім того, судновий журнал було втрачено унаслідок аварії, у зв`язку з чим відомості з нього об`єктивно не можуть бути надані позивачем відповідачу.
Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що обставини настання страхового випадку, а саме повна втрата вантажу внаслідок затоплення судна підтверджується наданими позивачем доказами, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у сумі 10 442 205, 50 грн.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 30 897, 49 грн – 3 % річних та 26 105, 52 грн – пені за період з 24.01.2026 по 27.02.2026.
В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що страхувальником при укладанні договору подано неправдиві відомості про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, зокрема, вік судна, яким здійснювалося перевезення застрахованого вантажу, а саме станом на дату укладання договору, вік судна перевищував 30 років. Також, відповідач зазначає, що те, що подія сталася у відкритому морі, не звільняє позивача, як особу, яка зацікавлена у виплаті страхового відшкодування від виконання своїх обов`язків за договором, зокрема, повідомити про подію до Компетентних органів, вжити всіх доступних заходів для скорішого оформлення належним чином всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання, причин, характеру збитків, надати страховику документи, що підтверджують факт, причини та обставини настання випадку передбачені розділом 14 договору страхування.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 10017872-00-25-0027 від 03.10.2025, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором страхування.
Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.
У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Аналогічна положення містяться у Законі України “Про страхування”.
Так, частиною 4 ст. 89 Закону України «Про страхування» встановлено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження майном та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ч. 5 ст. 89 Закону України «Про страхування»). 
Відповідно до ч. 6 ст. 89 Закону України «Про страхування», договором страхування визначаються конкретний об`єкт страхування, з яким пов`язані страхові інтереси страхувальника (іншої особи, визначеної у договорі страхування), та страхові ризики, що пов`язані з цим об`єктом страхування та підлягають страхуванню за цим договором страхування.
Страховим ризиком, відповідно до п. 64 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначається подія, на випадок виникнення якої проводиться страхування, яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. 
Страховим випадком, у відповідності до п. 59 ст. 1 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства. 
Як зазначено судом вище, позивач є власником вантажу: Гіпсові сухі будівельні суміші – шпаклівки, штукатурки ТМ «VIPGIPS» та ТМ «TEKNO GIPS» та Молотий Мармур (Ground Marble SCARB).
Вказаний вантаж у кількості 1 008,800 метричних тон мармуру та 1 789,350 метричних тон гіпсу, 09.10.2025 було завантажено позивачем на судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503, що підтверджується Коносаментом №1 від 09.10.2025, Коносаментом №2 від 09.10.2025. 
Позивач вказує, що у період з 11 п 12 жовтня 2025 року судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503, перебуваючи у нейтральних водах Чорного моря, почало кренитися, внаслідок чого судно затонуло, а разом із ним — увесь вантаж, що перебував на борту. 
Як зазначає позивач, датою настання страхового випадку слід вважати 12 жовтня 2025 року, а застрахований вантаж є втраченим (повна загибель). 
Відповідно до ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування», у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.
Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про настання події № 13102025 від 13.10.2025 та заявою на виплату страхового відшкодування від 15.10.2025, в яких позивачем зазначено про настання страхового випадку: повна втрата вантажу внаслідок затоплення судна, у зв`язку з чим позивач просить суд здійснити виплату страхового відшкодування.
При цьому, у повідомленні про настання страхової події позивачем у розділі «обставини страхової події (детальне пояснення)» зазначено, що позивач не володіє інформацією, у розділі «страхова подія трапилася з вини/з наступних причин» також зазначено, що позивач не володіє офіційною інформацією, у розділі «про подію заявлено до компетентного органу» позивач зазначив, що немає наразі інформації. Так, у вказаному повідомленні у розділі «інше» позивач зазначив, що чекає офіційної інформації від агента та судовласника та як тільки він отримає всю офіційну інформацію, надасть її страховику.
Суд зазначає, що страхові випадки, страхові ризики, перелік винятків із страхових випадків та обмеження страхування погоджені сторонами у розділі 11 договору страхування № 10017872-00-25-0027 від 03.10.2025.
У розділі 13 договору страхування сторони погодили права та обов`язки сторін, а саме страховик має право, зокрема: перевірити стан вантажу, що страхується, на відповідність умовам, зазначеним у заяві на страхування (п. 13.1.1); перевіряти виконання страхувальником (вигодонабувачем) вимог договору страхування (п. 13.1.2); направляти запити в компетентні органи з питань, пов`язаних з розслідуванням причин і визначенням розміру заподіяного збитку (п. 13.1.3); відмовити у виплаті страхового відшкодування згідно з чинним законодавством України, Загальними умовами страхового продукту та умовами Договору страхування (п. 13.1.11). 
Відповідно до п. 13.4.6. розділу 13 договору страхування, при настанні події, що за умовами Договору страхування може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов?язаний, зокрема:
1) негайно повідомити про це в Компетентні органи;
2) негайно у будь-який спосіб повідомити Страховика, аварійного комісара про подію, що сталася та протягом 2 (двох) робочих днів після настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок, надати Страховику письмову Заяву на виплату страхового відшкодування (так само, як на Страхувальнику, обов?язок негайного повідомлення про настання страхового випадку лежить і на Вигодонабувачеві, якщо йому стало відомо про настання події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок). Якщо з поважних причин страхувальник не мав змоги подати заяву на виплату страхового відшкодування у вказаний строк, цей строк може бути збільшено за згодою страховика;
3) вжити всіх доступних заходів для врятування застрахованого вантажу, усунення причин події, яка може бути кваліфікована як страховий випадок, забезпечити охорону пошкодженого вантажу, виконуючи всі інструкції, отримані від страховика (якщо такі надано);
5) забезпечити представнику страховика можливість огляду пошкодженого вантажу для з?ясовування причин та розміру збитку, а також забезпечити участь представника Страховика в будь-яких комісіях, створюваних для встановлення причин і визначення розміру збитку;
6) для швидшого одержання Страховиком документів, необхідних для розрахунку розміру збитків (аварійного сертифікату, акту експертизи і т.i.) всіляко сприяти роботі осіб, що проводять огляд вантажу, місця події і розрахунок збитків;
7) для забезпечення реалізації права Страховика на регресний позов до особи, відповідальної за завданий збиток, якщо є підстави припускати, що в настанні збитків (збитку) винна третя особа (перевізник, власник транспортного засобу, експедитор, власник складу чи ін.), як тільки з?явиться можливість, Страхувальник (Вигодонабувач) повинен заявити йому претензію про відшкодування збитків в письмовій формі. Листування з винною особою повинно бути збережене і передане Страховику разом зі всіма іншими необхідними документами;
8) вжити всіх доступних заходів для скорішого оформлення належним чином всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання, причин, характеру та розміру збитку, і надати їх Страховику (його представнику).
За умовами п. 13.4.8. Розділу 13 договору страхування, страхувальник зобов?язаний вживати заходів для забезпечення Страховику можливості скористатися правом вимоги до особи, винної у заподіянні збитків, надавати Страховику всі необхідні документи та письмово повідомляти інформацію, необхідну для реалізації Страховиком права вимоги до винних осіб, що спричинили настання страхового випадку.
Відповідно до п. 13.4.9. Розділу 13 договору страхування, страхувальник зобов?язаний підтвердити факт настання події, яка може бути визнана страховим випадком, та надати Страховику документи, що підтверджують факт, причини та обставини настання страхового випадку та розмір заподіяного збитку, передбачені розділом 14 договору страхування.
Так, у розділі 14 договору страхування сторони погодили порядок розрахунку, умови та строки здійснення страхового відшкодування, причини відмови у виплаті страхового відшкодування.
Згідно п. 14.1. договору страхування, страхове відшкодування виплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника (вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування (за формою, встановленою страховиком) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхового відшкодування (страхового акту).
Відповідно до п. 14.1.1 договору страхування, страхове відшкодування сплачується Страхувальнику (Вигодонабувачу) тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків Страхувальник (Вигодонабувач) зобов?язаний надати Страховику наступні документи:
1) Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку. (Крім Страхувальника, Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку можуть надати інші уповноважені ним особи. У випадку виникнення суперечок між сторонами стосовно інформації, наданої зазначеними особами, обов`язок доведення її достовірності/недостовірності несе страхувальник).
2) Заяву на виплату страхового відшкодування за формою, визначеною Страховиком.
3) Перелік пошкодженого, знищеного або втраченого (викраденого) вантажу - додається до Заяви на виплату страхового відшкодування.
4) Документи, що підтверджують наявність страхового інтересу Страхувальника (Вигодонабувача) в застрахованому вантажі на момент настання страхового випадку.
5) Документи, видані компетентними органами, які підтверджують факт і причини настання страхового випадку. Наявність протиправних дій підтверджується постановою Компетентного органу, що проводить дізнання або попереднє слідство, про порушення кримінальної справи за ознакою скоєння відповідного злочину.
6) Коносаменти, накладні, інші перевізні та складські документи, рахунки, рахунки-фактури, морський протест, витяг із суднового журналу, інші офіційні акти із зазначенням причини страхового випадку; у випадку зникнення засобу перевезення без вісті - достовірні відомості про час виходу засобу перевезення з місця відправлення, а також про неприбуття його до місця призначення у термін, встановлений для визнання засобу перевезення та вантажу, як безвісно зниклого.
7) Акти огляду вантажу представником Страховика, сюрвейєром, акти експертизи, оцінки, тощо; документи, що складені згідно із законами країни, де визнається збиток, документи, що підтверджують здійснені витрати та підстави для їх здійснення, рахунки, а у випадку вимоги про відшкодування збитків, витрат і внесків по загальній аварії - обґрунтований документами розрахунок або диспаша.
8) Кошторис збитків - документ, що складається Страховиком або уповноваженою ним особою; визначає та обґрунтовує розмір збитків, понесених Страхувальником (Вигодонабувачем) внаслідок настання страхового випадку.
9) За наявності осіб, винних в заподіяних Страхувальнику (Вигодонабувачу) збитках, - документи, необхідні для забезпечення реалізації права Страховика на регресний позов.
10) Інші документи, на підставі яких можливо визначення розміру заподіяних збитків. Ненадання таких документів дає Страховику право відмовити у виплаті відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій такими документами.
Письмове Повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та Заява на виплату страхового відшкодування надаються Страховику у формі оригіналів, інші документи, передбачені Договором страхування, можуть надаватися Страховику у вигляді оригіналів, нотаріально засвідчених копій, копій, засвідчених Компетентними органами, що їх видали, або копій, засвідчених Страхувальником (Вигодонабувачем), за умови надання Страховику можливості звірки таких копій з оригінальними примірниками документів за вимогою Страховика.
У п. 14.2. договору страхування сторони погодили, що страховик приймає рішення про визнання випадку страховим та здійснення страхового відшкодування або про невизнання випадку страховим та відмову у здійсненні страхового відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання письмової Заяви на виплату страхового відшкодування та всіх інших необхідних документів, передбачених п. 14.1.1 Договору страхування. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п. 14.10 Договору страхування.
Згідно ч. 1 ст. 103 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховик, об`єднання страховиків або уповноважені ними особи направляють запити про надання відомостей щодо події, що має ознаки страхового випадку, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я, юридичних осіб, які володіють інформацією про обставини події, що має ознаки страхового випадку, а також можуть самостійно або із залученням у встановленому законодавством порядку інших осіб з`ясовувати причини, наслідки та обставини події, що має ознаки страхового випадку.
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, заклади охорони здоров`я, юридичні особи, які володіють інформацією про обставини події, що має ознаки страхового випадку, зобов`язані в порядку, встановленому законом, надсилати страховикам, об`єднанням страховиків, уповноваженим ними особам відповіді на запити про надання відомостей та копій документів, пов`язаних із подією, що має ознаки страхового випадку, у тому числі дані, що містять інформацію з обмеженим доступом. При цьому страховик, об`єднання страховиків, а також їх керівники та/або їх посадові та уповноважені ними особи несуть передбачену законом адміністративну, кримінальну та цивільно-правову відповідальність за розголошення інформації з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 103 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2025 страховик (відповідач) звернувся до страхувальника (позивача) із запитом щодо надання ряду документів № 231025-2433/К/У/ТС від 23.10.2025, в якому відповідач з метою надання йому можливості встановити факт, причини, обставини події просив позивача надати йому наступні документи: копії коносаментів до постачання товару; контракт/договір купівлі-продажу на вантаж; договір експедиторських послуг або договір фрахту/організації перевезення; копія заявки/замовлення на перевезення та інші комерційні документи, що підтверджують найменування, кількість і вартість вантажу; копія salvage report / towage report, якщо проводилися рятувальні або буксирні операції; звіт судновласника або агентської компанії про стан судна до аварії (Condition Survey або Maintenance Record); документи про завантаження і розвантаження (Loading/Discharging Reports); фотографії або акти стану вантажу перед відправленням (Pre-shipment inspection reports); звіт капітана про аварію (Master's Report); морський протест (Sea Protest); витяг із суднового журналу (Log Book extract) щодо обставин затоплення; хронологію подій аварії (Statement of Facts); SAR / Rescue Report рятувальних служб; повідомлення перевізника/судновласника про загибель судна (Notice of Loss / Casualty); Marine Casualty Report компетентного морского органу; звіт компетентних органів країни, до чиїх портових/територіальних вод заходив/де стався інцидент судна (Port State Report); звіт морської адміністрації країни, під прапором якої ходить судно (флагова держава), за результатами її розслідування або дій щодо інциденту (Flag State Report); копії претензій Страхувальника до перевізника/експедитора/судновласника, документи на підтвердження направлення такої претензії перевізнику та відповідь перевізника на претензію; копії листування із перевізником/експедитором/ судновласником щодо інциденту.
28.10.2025 представником позивача було направлено на адресу відповідача заяву про настання страхового випадку № 202510022 від 28.10.2025, в якій позивач зазначає, що відповідно до п. 14.1.1. договору страхування, страхове відшкодування підлягає сплаті лише після повного встановлення причин та розміру збитків, а також після надання страхувальником документів, передбачених зазначеним пунктом, у зв`язку з чим позивач на виконання зазначеного пункту договору надає відповідачу наступні документи: повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку; заява на виплату страхового відшкодування за формою, визначеною Страховиком; коносамент (гіпс); коносамент (мармур); комерційний інвойс (мармур) від 18.09.2025; комерційний інвойс (гіпс) від 03.10.2025; пакувальний лист (гіпс) від 03.10.2025; пакувальний лист (мармур); штурманська розписка (гіпс); штурманська розписка (мармур); вантажний маніфест (гіпс); вантажний маніфест (мармур); сертифікат походження (гіпс); сертифікат походження (мармур); експортна декларація (мармур); договір фрахтування судна від 01.10.2025; сертифікат страхування корпусу та механізмів судна; сертифікат страхування відповідальності судновласника; сертифікат на вихід судна з порту; сертифікат про класифікацію корпусу та механізмів судна. 
Також, у вказаній заяві позивач зазначив, що не може надати документ, виданий компетентним органом, який підтверджує факт та причини настання страхового випадку, оскільки страховий випадок стався у відкритому морі. Затоплення Судна відбулося в районі координат 43°14.4031N, 031°05.9074Е, що підтверджується даними AIS-транспондера. Вказане зображення AIS було зроблено в момент, коли екіпаж ще перебував на борту Судна.
В свою чергу, 28.10.2025 листом № 281025-2481/к/у/тс відповідач повторно звернувся до страхувальника щодо необхідності надання передбачених розділом 14 Договору документів, в тому числі нотаріально засвідченого перекладу документів, складених іноземною мовою, для встановлення відповідачем факту, причин, обставин події та визначення розміру завданих збитків.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 10.11.2025 № 202510022 позивачем було надано відповідь на лист відповідача від 28.10.2025, щодо надання документів на виконання вимог п. 14 договору страхування, в якому позивачем з метою підтвердження обставин та визнання події страховим випадком надає відповідачу відповідні документи з поясненнями згідно переліку наведено відповідачем у своєму листі від 28.10.2025, а саме: 
1) Контракт/договір купівлі-продажу на вантаж - додається;
2) договір про надання експедиторських послуг - відсутній;
3) копія заявки/замовлення на перевезення - договір перевезення (чартер-партія) укладено та регулюється відповідно до норм англійського законодавства. Відповідно до положень англійського права, укладення будь-яких «заявок на перевезення» не передбачено, у зв?язк з чим зазначений документ є відсутнім і не може існувати за своєю правовою природою;
4) копія salvage report / towage report, якщо проводилися рятувальні або буксирні операції - операції з рятування та/або буксирування не здійснювалися – відсутній;
5) Звіт судновласника або агентської компанії про стан судна до аварії (Condition Survey або Maintenance Record) - відсутній.
6) Документи про завантаження і розвантаження (Loading/Discharging Reports)- відсутні; 
7) Фотографії або акти стану вантажу перед відправленням (Pre-shipment inspection reports) – на підтвердження викладених обставин долучаються фотографії, зроблені в процесі завантаження вантажу на борт судна;
8) звіт капітана про аварію (Master's Report) - відсутній;
9) Морський протест (Sea Protest) - відсутній;
10) Витяг із суднового журналу (Log Book extract) щодо обставин затоплення - судновий журнал був втрачений під час аварійної морської події, відтак витяг із журналу не може бути наданий;
11) Хронологію подій аварії (Statement of Facts) - відсутній;
12) SAR / Rescue Report рятувальних служб - до матеріалів долучається Statement of Facts, підготовлений рятувальниками в ході здійснення пошуково-рятувальної операції;
13) Повідомлення перевізника/судновласника про загибель судна (Notice of Loss / Casualty) - відсутній;
14) Marine Casualty Report компетентного морського органу - як було зазначено раніше, аварійна морська подія відбулася у відкритому морі, поза межами територіальної юрисдикції будь-якої держави. Таким чином, юрисдикція компетентних органів на зазначену подію не поширюється, у зв?язку з чим складання офіційного звіту не передбачено та є неможливим;
15) Звіт компетентних органів країни, до чиїх портових/територіальних вод заходив/де стався інцидент судна (Port State Report) - аналогічно п. 14., відсутній;
16) Звіт морської адміністрації країни, під прапором якої ходить судно (флагова держава), за результатами її розслідування або дій щодо інциденту (Flag State Report) - звіт морської адміністрації держави прапора (Flag State Report) не складається, оскільки відповідно до Кодексу про розслідування морських аварій IMO (IMO Casualty Investigation Code, резолюція MSC.255(84)), обов?язок держави прапора проводити розслідування виникає лише у випадку серйозної або дуже серйозної морської аварії, пов?язаної із загибеллю чи тяжкими травмами людей, або значною шкодою довкіллю;
17) Копії претензій Страхувальника до перевізника/експедитора/судновласника, документи на підтвердження направлення такої претензії перевізнику та відповідь перевізника на претензію – відсутній, оскільки у відповідності до вимог договору - п. 13.4.6. розділу 13 Договору, при настанні події, що за умовами Договору страхування може бути кваліфікована як страховий випадок, Страхувальник зобов?язаний: 7) Для забезпечення реалізації права Страховика на регресний позов до особи, відповідальної за завданий збиток, якщо є підстави припускати, що в настанні збитків (збитку) винна третя особа (перевізник, власник транспортного засобу, експедитор, власник складу чи ін.), як тільки з?явиться можливість, Страхувальник (Вигодонабувач) повинен заявити йому претензію про відшкодування збитків в письмовій формі. Листування з винною особою повинно бути збережене і передане Страховику разом зі всіма іншими необхідними документами - відтак, у Страхувальника відсутні підстави припускати, що в настанні збитку винна третя особа, відтак претензії не складались;
18) копії листування із перевізником/експедитором/ судновласником щодо інциденту - відсутня;
19) Інформацію про те, резидентом якої країни є судновласник та документи, що це підтверджують - відсутня.
Листом від 21.11.2025 № 211125-2897/к/у/тс відповідачем було надано відповідь на вище зазначений лист позивача, в якому наведені обґрунтування незгоди із доводами ТОВ «ФЕРМО» та акцентовано увагу на тому, що відповідно до п. 13.4.9. розділу 13 договору, страхувальник зобов`язаний підтвердити факт настання події, яка може бути визнана страховим випадком, та надати Страховику документи, що підтверджують факт, причини та обставини настання страхового випадку та розмір заподіяного збитку, передбачені розділом 14 Договору страхування. Крім того, відповідачем наголошено, що відповідно до п. 14.1.1. Розділу 14 договору, страхове відшкодування сплачується страхувальнику (вигодонабувачу) тільки після того, як будуть повністю встановлені причини та розмір збитків. 
09.01.2025 на адресу страховика надійшла заява-вимога позивача про здійснення страхового відшкодування та ряд документів, наданих раніше. 
В свою чергу, 22.01.2026 за результатами розгляду заяви та документів, наявних у страховика, оцінки інформації щодо події, обставин її настання, а також перевірки наданої страхувальником інформації щодо перевезення, листом № 220216-0125/к/у/тс відповідачем було повідомлено позивачу про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування та зазначено, що у випадку надання страхувальником документів компетентних/офіційних уповноважених органів щодо причин та обставин події, а також документів, що підтверджують відповідність судна вимогам п. 11.10.2.8 та 11.10.2.9 договору, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування може бути переглянуто. 
Тож, 30.01.2026 позивачем було направлено на адресу страховика претензію № 202601042, в якій позивач вимагав прийняти рішення про визнання випадку страховим та здійснити страхове відшкодування протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання цієї претензії; здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 10 442 205, 50 грн.
Листом від 13.02.2026 № 130226-0292/к/у/тс відповідачем було надано відповідь на вищезазначену претензію позивача, в якій зазначено, що наразі відсутні підстави для перегляду рішення страховика від 22.01.2026, оскільки позивачем не надано нових документів, які б спростовували встановлені страховиком раніше обставини, які унеможливлюють прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Суд зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору страхування, страхове відшкодування сплачується Страхувальнику (Вигодонабувачу) тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків Страхувальник (Вигодонабувач) зобов?язаний надати Страховику документи наведені у п. 14.1.1. договору.
Проте, як встановлено судом вище, позивачем не було надано відповідачу ряд документів, а саме: звіт капітана про аварію, морський протест, судновий журнал та Marine Casualty Report. Як зазначено позивачем у позові, вказані документи відсутні та об`єктивно не можуть бути надані, оскільки аварійна подія сталася у нейтральних водах, через що не було ініційовано офіційну процедуру повідомлення про аварію. 
Крім того, судновий журнал було втрачено унаслідок аварії, у зв`язку з чим відомості з нього об`єктивно не можуть бути надані позивачем. Тож, за наведених обставин позивач вважає, що у нього відсутній обов`язок щодо надання документів, перелічених у пункті 5 пункту 14.1.1 Договору (документів, виданих компетентними органами, що підтверджують факт та причини настання страхового випадку), оскільки їх отримання та подання є об`єктивно неможливим. 
Щодо надання документів визначених пп. 7 п. 14.1.1 договору страхування (надання актів огляду вантажу представником страховика), позивач вказує, що не може надати будь-які акти огляду вантажу, оскільки проведення таких оглядів, відповідно до умов Договору, покладено виключно на Страховика.
Щодо надання документів визначених пп. 8 п. 14.1.1 договору страхування (Кошторис збитків - документ, що складається Страховиком або уповноваженою ним особою) позивач вказує, що позбавлений можливості надати Страховику кошторис збитків, оскільки відповідно до вимог пункту 14.5 Договору обов`язок щодо проведення експертизи та складання кошторису збитків покладено саме на Страховика. 
Щодо надання документів визначених пп. 9 п. 14.1.1 Договору (документи, необхідні для забезпечення реалізації права Страховика на регресний позов), позивач вказує, що перевізник (Судновласник) не є винною особою у настанні збитку. У зв`язку з цим страхувальник не має наміру пред`являти претензії до перевізника, експедитора чи судновласника, оскільки наявні матеріали не свідчать про їхню вину. 
Тож, з урахуванням викладеного, позивач вважає, що ним було надано повний та достатній обсяг документів, передбачених пунктом 14.1.1 Договору страхування, необхідних для визнання страховиком відповідного випадку страховим.
Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 13.4.6. розділу 13 договору страхування, при настанні події, що за умовами Договору страхування може бути кваліфікована як страховий випадок, страхувальник зобов?язаний, зокрема: негайно повідомити про це в Компетентні органи; вжити всіх доступних заходів для скорішого оформлення належним чином всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання, причин, характеру та розміру збитку, і надати їх Страховику (його представнику).
За умовами п. 13.4.9. Розділу 13 договору страхування, страхувальник зобов?язаний підтвердити факт настання події, яка може бути визнана страховим випадком, та надати Страховику документи, що підтверджують факт, причини та обставини настання страхового випадку та розмір заподіяного збитку, передбачені розділом 14 договору страхування.
У п. 14.1.1. договору страхування визначено, що страхове відшкодування сплачується Страхувальнику (Вигодонабувачу) тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків Страхувальник (Вигодонабувач) зобов?язаний надати Страховику наступні документи, зокрема документи, видані компетентними органами, які підтверджують факт і причини настання страхового випадку. Наявність протиправних дій підтверджується постановою Компетентного органу, що проводить дізнання або попереднє слідство, про порушення кримінальної справи за ознакою скоєння відповідного злочину; коносаменти, накладні, інші перевізні та складські документи, рахунки, рахунки-фактури, морський протест, витяг із суднового журналу, інші офіційні акти із зазначенням причини страхового випадку.
Позивач вказує, що подія із застрахованим вантажем сталася у відкритому морі, а тому немає та не може бути жодних документів про причини її настання.
Відповідно до приписів ст. 94 Конвенції ООН з морського права (UNCLOS, 1982) (учасником якої є Україна), кожна держава ефективно здійснює в адміністративних, технічних та соціальних питаннях свою юрисдикцію та контроль над суднами, що плавають під її прапором.
Кожна держава, зокрема: a) веде реєстр суден із зазначенням назв суден, що плавають під її прапором, та їхніх даних, крім тих суден, які виключені із загальноприйнятих міжнародних правил через їхні невеликі розміри; та b) бере на себе відповідно до свого внутрішнього права юрисдикцію над кожним судном, що плаває під його прапором, та над його капітаном, офіцерами й екіпажем у відношенні адміністративних, технічних та соціальних питань, що стосуються даного судна.
Кожна держава стосовно суден, що плавають під її прапором, вживає необхідних заходів для забезпечення безпеки на морі, зокрема щодо: a) конструкції, обладнання та придатності до плавання суден; b) комплектування, умов праці та навчання екіпажів суден з урахуванням відповідних міжнародних актів; c) використання сигналів, підтримання зв`язку та запобігання зіткненням.
До таких заходів належать заходи, необхідні для забезпечення того, щоб: a) кожне судно перед реєстрацією, а надалі через відповідні проміжки часу, інспектувалося кваліфікованим судновим інспектором і мало на борту такі карти, морехідні видання та навігаційне обладнання й прилади, які необхідні для безпечного плавання судна; b) кожне судно очолювали капітан та офіцери відповідної кваліфікації, зокрема у сфері судноводства, навігації, зв`язку та суднових машин і обладнання, а екіпаж за кваліфікацією та чисельністю відповідав типу, розмірам, механізмам та обладнанню судна; c) капітан, офіцери та, у необхідній мірі, екіпаж були повністю ознайомлені з чинними міжнародними правилами щодо питань охорони людського життя на морі, запобігання зіткненням, запобігання, скорочення та утримання під контролем забруднення морського середовища та підтримки радіозв`язку і були зобов`язані дотримуватися таких правил.
Вживаючи заходів, передбачених у пунктах 3 і 4, кожна держава зобов`язана дотримуватися загальноприйнятих міжнародних правил, процедур та практики й вживати всіх необхідних заходів для забезпечення їх дотримання.
Держава, яка має очевидні підстави вважати, що належна юрисдикція та контроль щодо будь-якого судна не здійснюються, може повідомити про такі факти державі прапора. Після отримання такого повідомлення держава прапора зобов`язана розслідувати це питання та, коли це доречно, вжити будь-яких заходів, необхідних для виправлення ситуації. 
Кожна держава організовує розслідування, яке проводиться достатньо кваліфікованою особою або особами, або під їхнім керівництвом, щодо кожної морської аварії або навігаційного інциденту у відкритому морі, за участю судна, що плаває під його прапором, яка призвела до загибелі громадян іншої держави або до заподіяння їм серйозних тілесних ушкоджень, або серйозної шкоди суднам чи спорудам іншої держави, або морському середовищу. Держава прапора та інша держава співпрацюють у проведенні цією іншою державою будь-якого розслідування будь-якої такої морської аварії або навігаційного інциденту. 
Згідно розділу 6 Кодексу з розслідування морських пригод і нещасних випадків IMO (Resolution MSC.255(84)) щодо кожної надзвичайно серйозної морської аварії має бути проведено розслідування з питань морської безпеки. За умови укладення відповідної угоди відповідно до глави 7, держава прапора судна, яке стало учасником надзвичайно серйозної морської аварії, несе відповідальність за забезпечення того, щоб розслідування з питань морської безпеки було проведено та завершено відповідно до цього Кодексу. 
Під «дуже серйозною морською аварією» розуміється морська аварія, що супроводжується повною втратою судна, загибеллю людей або значною шкодою для навколишнього середовища (п.2.22 Кодексу з розслідування морських пригод і нещасних випадків IMO (Resolution MSC.255(84)).
Таким чином, Кодекс з розслідування морських пригод і нещасних випадків IMO (Resolution MSC.255(84) чітко визначає, що Держава прапора судна несе обов`язок ініціювати офіційне розслідування дуже серйозної морської аварії не залежно від місця, де вона сталася, враховуючи характер події.
Тобто, та обставина, що подія, а саме затоплення судна, на якому перебував вантаж позивача сталася у відкритому морі, не звільняє позивача, як особу, яка зацікавлена у виплаті страхового відшкодування від виконання своїх обов`язків за Договором, зокрема, повідомити про подію до Компетентних органів, вжити заходів для оформлення належним чином всіх документів, необхідних для підтвердження факту настання події, причин, характеру збитків, надати Страховику документи, що підтверджують факт, причини та обставини настання випадку, передбачені розділом 14 Договору страхування. 
Крім того, згідно ст. 341 Кодексу торговельного мореплавства України, якщо в період плавання або стоянки судна мала місце подія, що може бути приводом для пред`явлення судновласнику майнових вимог, капітан з метою забезпечення доказів для захисту прав і законних інтересів судновласників робить у встановленому порядку заяву про морський протест. Заява про морський протест повинна містити опис обставин події і заходів, вжитих капітаном для забезпечення цілості довіреного йому майна.
Морський протест заявляється: у порту України - нотаріусу або іншій посадовій особі, на яку законодавством України покладено здійснення нотаріальних дій; в іноземному порту - консулу України або компетентним посадовим особам іноземної держави у порядку, встановленому законодавством цієї держави (ст. 342 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 94 Закону України «Про нотаріат», нотаріус приймає заяву капітана судна про морський протест, якщо в період плавання або стоянки судна мала місце подія, що може стати підставою для пред`явлення до судновласника майнових вимог. Заява про морський протест має бути подана нотаріусу в порту України в строки, встановлені чинним законодавством України. На підтвердження обставин, викладених у заяві про морський протест, нотаріусу в межах строків, установлених чинним законодавством, повинно бути подано на огляд судновий журнал і засвідчену капітаном виписку з суднового журналу.
Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства, морський протест є одним з офіційних документів, що може сприяти встановленню факту та обставин аварійної морської події, надання цього документу є обов`язковим відповідно до п. 6 п. 14.1.1 Розділу 14 Договору. 
Однак, позивачем не надано доказів, що підтверджують неможливість надання цього документу, заяви капітана про відмову/неможливість надання морського протесту та/або свідчень членів екіпажу з зазначених питань, а тому у зв`язку із відсутністю документів компетентних/ уповноважених офіційних органів про причини та обставини настання події, Страховик позбавлений можливості встановити, що дана подія є страховим випадком, як підстава для виплати страхового відшкодування. 
При цьому, суд зазначає, що сторони за взаємною згодою погодили умови договору. зокрема перелік документів визначених у п. 14.1.1. договору, які є необхідними для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків.
Договір страхування є двостороннім договором, за яким сторони мають взаємні права та обов`язки, тобто, кожна сторона повинна виконувати свої обов`язки та має право вимагати виконання обов`язків від іншої сторони договору. Тож, обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування не є імперативним та залежить від взаємного обов`язку страхувальника виконувати всі умови договору страхування.
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Суд зазначає, що невиконання позивачем у повному обсязі обов`язків, встановлених договором страхування щодо надання визначених п. 14.1.1. договору документів, на підтвердження настання страхової події, є за своєю природою односторонньою відмовою від виконання зобов`язання, що має відповідні негативні наслідки, а саме прийняття рішення страховиком про відмову у виплаті страхового відшкодування. 
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 102 Закону України «Про страхування», договором страхування визначається перелік документів, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку і розмір заподіяної шкоди (збитку), а також форма, спосіб та порядок подання таких документів, якщо інше не передбачено законодавством України.
Обов`язок підтвердження факту настання події, яка може бути визнана страховим випадком за договором страхування, покладається на страхувальника або іншу особу, визначену договором страхування.
Згідно ч. 1 ст. 104 Закону України «Про страхування», порядок прийняття страховиком рішення про відмову у здійсненні страхової виплати визначається в договорі страхування або законодавством України. У разі прийняття рішення про відмову у здійсненні страхової виплати страховик зобов`язаний протягом строку, передбаченого договором страхування або законодавством, повідомити страхувальника (іншу особу, яка відповідно до договору або законодавства має право на отримання страхової виплати) у письмовій формі про прийняте рішення з обґрунтуванням підстави відмови.
Частиною 2 ст. 104 Закону України «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, вчинених у стані крайньої необхідності або необхідної оборони, або випадків, визначених законом чи міжнародними звичаями; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвело до настання страхового випадку; 3) подання страхувальником неправдивих відомостей про об`єкт страхування, обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх заподіяла. Якщо збиток відшкодований частково, страхова виплата здійснюється з вирахуванням суми, отриманої від зазначеної особи як відшкодування збитків; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником (особою, визначеною у договорі страхування або законодавством) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяної шкоди (збитків); 6) наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими договором страхування; 7) наявність інших підстав, встановлених законодавством, у тому числі для договорів страхування, обов`язковість укладення яких визначена законом.
Умовами договору страхування можуть передбачатися також інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству (ч. 3 ст. 104 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до п. 13.1.11 договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування згідно з чинним законодавством України, загальними умовами страхового продукту та умовами Договору страхування. 
Згідно з п. 14.15. договору страхування, підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування є, зокрема: 
- подання страхувальником неправдивих відомостей про об`єкт страхування, обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, або про факт настання страхового випадку, або про причини та/або обставини страхового випадку, або у разі надання Страхувальником на запит Страховика неправдивих відомостей по фактам, що стосуються страхового випадку або причин та/або обставин його настання; 
- несвоєчасне повідомлення Страхувальником (його представником, Вигодонабувачем) про настання страхового випадку без поважних причин або невиконання інших обов`язків, визначених Договором страхування або законодавством, якщо це призвело до неможливості Страховика встановити факт, причини та обставини настання страхового випадку або розмір заподіяних збитків;
- страхувальник порушив умови Договору страхування; 
- створення Страховикові перешкод у встановленні факту, причин та/або обставин настання страхового випадку та/або розміру заподіяних збитків;
- наявність обставин, які є винятками із страхових випадків та обмеженнями страхування, передбаченими Договором страхування.
Таким чином, неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині надання документів визначених п. 14.1.1. договору страхування призвело до неможливості Страховика встановити причини та обставини випадку, що має ознаки страхового.
При цьому, у п. 11.11. договору страхування визначено, що не підлягають відшкодуванню за цим договором страхування будь-які збитки та/або витрати якщо, зокрема відсутня документарна фіксація дати та обставин страхової події, що сталася в період дії цього договору, уповноваженими офіційними органами та/або в товаросупровідних документах на вантаж.
Отже, відсутність документарної фіксації дати та обставин події уповноваженими офіційними органами виключає можливість Страховика визнати випадок страховим та здійснити виплату страхового відшкодування.
Тож, у даному випадку, відповідачем було правомірно прийнято рішення про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.
Крім того, відповідно до п. 11.10.2.1. договору страхування, перевезення вантажу приймається під страховий захист і виплата страхового відшкодування відбувається тільки в тому випадку, якщо транспортні засоби знаходяться в технічно справному стані і допущенні для прийому та перевезення застрахованого вантажу.
Згідно п. 11.10.2.8. договору страхування, морські судна, що транспортують застраховані вантажі, повинні бути самостійно механічно рухомими суднами стальної конструкції та мати класифікацію (дійсне класифікаційне свідоцтво): Класифікаційного товариства що є членом або асоційованим членом Міжнародної Асоціації Класифікаційних Товариств (IACS) або Національного Класифікаційного Товариства, тобто класифікаційного товариства що є резидентом тієї самої країни, що і власник судна. 
Так, позивачем було повідомлено відповідачу, що судно має Класифікаційне свідоцтво № 23.0441.CL.FT від 19.07.2025, видане класифікаційним товариством Vega Register.
Проте, доказом морехідності судна і розповсюдження страхового покриття є класифікація судна товариством-членом або асоційованим членом Міжнародної Асоціації Класифікаційних Товариств (IACS) або класифікаційним товариством, що є резидентом тієї самої країни, що і власник судна.
У зв`язку з чим, відповідач у своїх листах просив позивача надати дійсне класифікаційне свідоцтво судна, видане Класифікаційним товариством що є членом або асоційованим членом Міжнародної Асоціації Класифікаційних Товариств (IACS) або Національного Класифікаційного Товариства, тобто класифікаційного товариства що є резидентом тієї самої країни, що і власник судна. 
Проте, позивачем не були надані відповідачу такі документи.
Як вбачається з матеріалів справи, судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503 має Класифікаційне свідоцтво № 23.0441.CL.FT від 19.07.2025, видане класифікаційним товариством Vega Register, яке не є членом або асоційованим членом Міжнародної асоціації класифікаційних товариств (IACS). 
Відповідно до офіційних даних IACS, розміщених на сайті https://iacs.org.uk/membership/iacs-members, членами асоціації станом на дату укладення договору страхування та на дату події є виключно 12 класифікаційних товариств: ABS (США), BV (Франція), CCS (КНР), CRS (Хорватія), DNV (Норвегія), IRS (Індія), KR (Південна Корея), LR (Велика Британія), NK (Японія), PRS (Польща), RINA (Італія), Turk Loydu (Туреччина). VEGA Register до цього переліку не входить, що позивачем не спростовано. 
Як вказує відповідач, VEGA Register Inc. не є національним класифікаційним товариством країни власника судна. За даними IMO GISIS зареєстрованим власником судна EILEEN є Garnat Trading & Shipping SNG (Сінгапур). VEGA Register не є резидентом Сінгапуру і не є класифікаційним товариством, що діє від імені Республіки Сінгапур. 
Крім того, як зазначає відповідач, з отриманих ним після настання заявленої події офіційних відомостей міжнародних реєстрів - IMO GISIS, Equasis та Paris MoU, обране страхувальником судно мало низку істотних характеристик, про які Страхувальник Страховика не повідомив, а саме. 
- недостовірний рік побудови судна. У Заяві зазначено 1995 рік, тоді як за офіційними відомостями IMO GISIS та листом Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 11.12.2025 фактичною датою побудови судна є серпень 1993 року; 
- наявність двох офіційних заборон (банів), накладених на судно органами Паризького меморандуму про взаєморозуміння щодо контролю суден державою порту: бан, накладений Італією 11.09.2023 з підставою «незайдення у призначений ремонтний док після затримання», та бан, накладений Грецією 17.06.2025 з підставою «численні затримання» з мінімальною тривалістю три місяці та підтвердженим (Validated) статусом. Обидві заборони були чинними станом на дату укладення Договору. Судно, що перебуває під двома активними банами міжнародної організації Port State Control, об`єктивно становить підвищений страховий ризик, що безпосередньо впливає на рішення Страховика про укладення договору страхування перевезення на такому судні;
- Факт відкликання у судна попереднього класифікаційного свідоцтва Класифікаційного товариства Turk Loydu (Турецький Ллойд) - повноправного члена Міжнародної асоціації класифікаційних товариств (IACS). Згідно з даними Equasis, ця класифікація була відкликана 18.07.2021 з підставою «прострочення проведення обов`язкового класифікаційного огляду». Тобто, за понад 4 роки до укладення Договору судно було позбавлене класифікації товариства IACS з прямої провини судновласника. Замість перекласифікації іншим членом IACS судно було передане на обслуговування VEGA Register Inc. - товариству, що не входить ні до членів IACS, ні до національних класифікаторів країни власника судна. Ця обставина є істотною як показник свідомого зниження стандартів класифікаційного контролю обраного для перевезення судна, що прямо корелює з невідповідністю судна вимогам п. 11.10.2.8 Договору. 
- хронічна історія портових перевірок (Port State Control), яка свідчить про систематичну невідповідність судна вимогам безпеки мореплавства. За даними Equasis станом на 17.04.2026, загальна кількість Port State Control інспекцій судна частка інспекцій із затриманням за останні 36 місяців становить 60,0 %; прапорний показник судна у Паризькому меморандумі - найвищий за рівнем ризику (BLACK); прапорний показник у Токійському меморандумі - також BLACK. Зокрема, безпосередньо перед укладенням Договору судно було затримане у порту Тузла (Туреччина) 24.03.2025 з 26 виявленими дефектами, у порту Астакос (Греція) у період з 03.06 по 17.06.2025 з 16 дефектами, з яких 8 стали підставою для затримання строком на 15 днів, та у порту Поті (Грузія) 29.07.2025 з 20 дефектами. Така історія портових перевірок є прямим показником неналежного технічного стану судна та підвищеної ймовірності настання страхового випадку.
- наявність структурних дефектів судна, зафіксованих органами Port State Control за чотири місяці до загибелі судна. Так, у портовій інспекції в Астакосі (03-17.06.2025) офіційно зафіксовано незадовільний стан остійності та конструктивної міцності судна, а також корозію палуб. У портовій інспекції у Поті (29.07.2025) зафіксовано тріщини палуб. Усі зазначені обставини - наявність активних банів Паризького меморандуму, відкликана IACS-класифікація, хронічна історія портових затримань і прапорний показник BLACK, зафіксовані структурні дефекти і модифікації - мають істотне значення для оцінки страхового ризику в контексті п. 13.4.2 Договору. 
Суд зазначає, що вказані вище обставини не спростовані позивачем з наданням відповідних доказів. Позивач у відповіді на відзив вказує, що інформація про клас судна (Class: VEGA Register Inc.) була прямо зазначена у Заяві про страхування вантажів від 03.10.2025, після чого страховик, усвідомлюючи всі відповідні обставини, уклав Договір страхування вантажів (на разове перевезення) № 10017872-00-25-0027 від 03.10.2025.
Проте, суд не погоджується з таким твердженнями позивача, оскільки у п. 13.4.2. договору страхування визначено обов`язок страхувальника перед укладенням договору страхування письмово поінформувати Страховика про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття Страховиком рішення про укладення Договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу (в тому числі у Вигодонабувача), та/або про розмір страхової премії за Договором страхування і надалі протягом строку дії Договору страхування негайно (протягом 2-х годин з моменту настання таких змін або обставин) повідомляти Страховика про будь-яку зміну обставин, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку та розміру можливих збитків), та/або інших обставин, що впливають на розмір страхової премії за Договором страхування, та/або істотно впливають на умови Договору страхування.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 99 Закону України «Про страхування», договір страхування може укладатися із поданням страхувальником заяви на страхування, в якій зазначається перелік обставин, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику при укладенні договору.
Частиною 2 ст. 99 Закону України «Про страхування» визначено, що страхувальник перед укладенням договору страхування зобов`язаний поінформувати страховика або страхового посередника про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу, та/або про розмір страхової премії за договором страхування.
Страховик у загальних умовах страхового продукту визначає основні критерії та вимоги до інформації, що має істотне значення для оцінки страхового ризику, яку надає страхувальник, у тому числі у заяві на страхування, а також індивідуальні ознаки об`єкта страхування, необхідні для оцінки страхового ризику.
Проте, позивачем в порушення вищезазначених норм закону не було повідомлено відповідача перед укладенням договору страхування про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), зокрема про клас судна, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування.
Суд зазначає, що укладання договору страхування в даному випадку відбулося на підставі наданої Страхувальником інформації, що була зазначена в Заяві на страхування. При цьому, об`єктом страхування не є саме судно. 
Тож, при оцінці ризику страховик не має обов`язку перевіряти інформацію щодо судна, оскільки останнє не є об`єктом страхування, об`єктом страхування є вантаж. Дана обставина підтверджується умовами п. 13.1.1 договору страхування, відповідно до якої страховик має право перевіряти стан вантажу, що страхується, на відповідність умовам, зазначеним у Заяві на страхування.
Відповідно до п. 11.6. договору страхування, при страхуванні на умовах, вказаних в даному договорі страхування не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок перевезення застрахованого вантажу морським транспортним засобом, що не відповідає вимогам п. 11.10.2. договору страхування або перевезення застрахованого вантажу у пакуванні, що не відповідає вимогам п. 11.10.1 договору страхування.
Отже, враховуючи що VEGA Register Inc., не є членом або асоційованим членом Міжнародної асоціації класифікаційних товариств (IACS), а позивачем не було надано відповідачу іншого класифікаційного свідоцтва, яке б відповідало узгодженим сторонами умовам договору страхування, суд приходить до висновку, що перевезення застрахованого вантажу відбулося морським транспортним засобом, що не відповідає вимогам п. 11.10.2 договору страхування, відтак страховий захист не міг діяти на таке перевезення.
Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає наступне:
- договір був укладений на підставі заяви на страхування, у якій, серед іншого містились відомості про транспортний засіб (MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503, Built: 1995, Romania (Galati), Call Sign: TJM0145, Type: General Cargo Ship, Flag: Cameroon, Port of Registry: Kribi, Class: VEGA Register Inc., P&I Club: VIG).
- проте, у зв`язку із наявністю суперечливої інформації щодо віку судна, що стала відома Страховику після отримання повідомлення про настання події, Страховиком було ініційовано перевірку наданих Страхувальником відомостей, зокрема щодо віку судна та направлено ряд запитів Страхувальнику, власнику судна та офіційним компетентним органам України, країни прапору судна та іншим організаціям. 
- на запит Страховика Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України листом від 26.11.2025 № 19571/04-1/15-25 було повідомлено відповідачу, що судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503 побудовано в серпні 1993 року. Тобто, станом на дату укладання Договору, вік судна перевищував 30 років, а відомості, надані Страхувальником щодо віку судна не відповідали дійсності. 
Згідно п. 11.10.2.9. договору страхування, зареєстровані в класифікаційних компаніях судна повинні відповідати вимогам, що пред`являються до технічних характеристик, віку суден і т.д. При цьому вік цих суден не повинен перевищувати 30 років. 
Тож, на думку відповідача, позивачем при укладанні Договору подано неправдиві відомості про обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, зокрема, вік судна, яким здійснювалося перевезення застрахованого вантажу.
Крім того, відповідачем з урахуванням заперечень позивача щодо неналежності як доказу листа Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 26.11.2025 із зазначеною в ньому інформацією з бази даних Глобальної інтегрованої інформаційної системи судноплавства Міжнародної морської організації (GISIS IMO) щодо року побудови судна EILEEN, IMO Number: 9070503, було надано суду нотаріально завірений переклад витягу з зазначеної офіційної міжнародної бази даних щодо відомостей про судно. З даного витягу вбачається, що судно: побудоване у серпні 1993 року; з 08.1993 по 04.1995 мало назву Aktau; з 08.1993 по 04.1995 ходило під прапором Панами. 
Відповідач вказує, що GISIS (Global Integrated Shipping Information System) — це офіційна база даних Міжнародної морської організації (IMO), яка надає доступ до інформації про судна, компанії, морські інциденти, порти та інші ключові дані у сфері морської безпеки та охорони довкілля.
В свою чергу, позивач на спростування вище зазначених тверджень відповідача звернувся до GISIS (Global Integrated Shipping Information System) та S&P Global щодо коригування наявних відомостей та зміни зазначеного року побудови судна на 1995 рік.
Тож, позивачем було долучено до матеріалів справи, витяг із системи GISIS (Global Integrated Shipping Information System), згідно з яким роком побудови судна зазначено 1995 рік.
Так, відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
17.10.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-IX, яким внесено зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес новий стандарт доказування «вірогідності доказів».
За статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Щодо стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Верховний Суд неодноразово зазначав, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).
У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: 8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Таким чином, у договорі вказано рік побудови судна EILEEN, IMO Number: 9070503 – 1995 року, проте у своєму листі від 26.11.2025 № 19571/04-1/15-25 Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на підставі бази даних Глобальної інтегрованої інформаційної системи судноплавства Міжнародної морської організації (GISIS IMO) було повідомлено, що судно MV EILEEN (ex Okean), IMO Number: 9070503 побудовано в серпні 1993 року. В свою чергу, позивачем було ініційоване коригування наявних відомостей у GISIS IMO щодо року побудови судна та змінено ці відомості із зазначенням року побудови судна на 1995. В той же час, позивачем не надано суду доказів (документів), на підставі яких було проведено корегування даних до бази даних GISIS IMO про дату побудови судна на травень 1995 року. Відтак, враховуючи те, що інформація щодо року побудови судна вочевидь вноситься в GISIS IMO у спрощений спосіб і не має статусу офіційної, суд не може дійти до беззаперечного висновку щодо року побудови судна.
Отже, підсумовуючи вище викладене, суд зазначає, що оскільки договором страхування було чітко визначено перелік документів, які необхідно надати страховику, як підставу для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, проте такі документи не були надані позивачем у повному обсязі, як і не було надано класифікаційного свідоцтва, яке відповідало узгодженим сторонами умовам договору страхування, відтак відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 10 442 205, 50 грн – страхового відшкодування задоволенню не підлягає.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 30 897, 49 грн – 3 % річних та 26 105, 52 грн – пені за період з 24.01.2026 по 27.02.2026.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” 30 897, 49 грн – 3 % річних та 26 105, 52 грн – пені за період з 24.01.2026 по 27.02.2026 відповідно до ст 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено. 
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не висвітлюються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи що позивачем не доведено порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду, з боку відповідача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Фермо” до Приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “Арсенал страхування” про стягнення 10 499 208, 01 грн. не підлягають задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.
В И Р І Ш И В: 

У задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 06.07.2026.

Суддя С. О. Щербаков