Дата документу 22.04.2026 Справа№ 336/7038/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/7038/25     Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/807/309/26     Доповідач в 2 інст.  ОСОБА_2 
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року       м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника – адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 жовтня 2025 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Марганець Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянин України, який має загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 3 листопада 2021 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі;
2) 18 грудня 2023 року Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ст. 391 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 17 січня 2025 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2228 грн. 50 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, –

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
24 травня 2025 року, в період часу з 23.00 години по 23.05 годину, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою його реалізації, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, упевнившись у тому, що потерпілий ОСОБА_10 за ним не спостерігає та його дії носять таємний характер, з метою особистого збагачення, знаходячись на вулиці біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу з поверхні лавки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон фірми «Хіаоmі» моделі «Redmi 9А» 2/32 GB, s/n: НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі синього кольору, в якому була сім-картка оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_4 , вартість якого становить 2982 гривні 33 копійки; гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.» індивідуального виробництва, вартість якого становить 381 гривню 20 копійок.
Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , звернувся до свідка ОСОБА_11 та в подальшому подарував гаманець чорного кольору з позначками «К.В.В.» індивідуального виробництва, а мобільний телефон фірми «Хіаоmі» моделі «Redmi 9А» 2/32 GB, s/n: НОМЕР_1 , ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі синього кольору, з метою реалізації надав свідку для закладення до ломбарду та таким чином розпорядилася майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3363 гривні 53 копійки.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів.
Крім того, 17 січня 2025 року ОСОБА_7 був звільнений по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, проте на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення.
До того ж, на розгляді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходяться ще два обвинувальних акти відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України.
Вказане свідчить про неефективність застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, а його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі, обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який визнав свою провину в повному обсязі, раніше судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.
Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше 2 рази вже притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисного тяжкого злочину проти власності (грабежу), має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і те, що він вчинив крадіжку через 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за попереднім вироком, а також дані про особу обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, дітей на утриманні не має, не працює, стабільного джерела доходу не має, суспільно-корисною працею не займається.
Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в мінімальних межах санкції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні – прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 1 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту проголошення вироку апеляційного суду – з 22 квітня 2026 року.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.
Судді:
ОСОБА_2    ОСОБА_3     ОСОБА_4