ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №588/253/26 
Номер провадження 22-ц/816/2034/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черних О. М. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Сумській області Каракуц М. Ю. на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Огієнка О.О., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування моральної шкоди
У С Т А Н О В И В:
1. Описова частина
Короткий зміст вимог позову
ОСОБА_1 у лютому 2026 року звернулася до суду з указаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що відносно неї 25.04.2025 інспектором відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу Національної поліції в Сумській області Тарасенком М.С. було винесено постанову серії ЕГА №o 1753153 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850 грн. В постанові зазначено, що 25.04.2025 о 14 год. 09 хв. у м. Тростянець по вул. Радомлянській, 112 вона здійснила «неправдивий» виклик поліції, а саме: зателефонувала на лінію «102» та повідомила про те, що син агресивний та кидався битися, хоча насправді даного факту не було
Вказану постанову вона оскаржила до суду та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у справі № 588/1020/25 від 11.08.2025 постанова поліцейського Тарасенка М.С. була скасована, а провадження у справі закрито.
Крім того, 25.05.2025 постановою серії ЕГА № 1778450 від 25.05.2025 поліцейського ВП № 1 (м.Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області сержантом поліції Тимошенком В.О. її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено штраф у розмірі 850 грн за те, що вона здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на лінію «102» та повідомила про факт домашнього насильства, якого насправді не було, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. 
Вказану постанову вона також оскаржила до суду, рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у справі № 588/1812/25 від 10.12.2025 зазначена постанова поліцейського Тимошенка В.О. була скасована, а провадження у справі закрито.
Позивачка вважає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції вона понесла незаконне та несправедливе покарання і тільки при зверненні до суду справедливість була відновлена.
Вказала, що протиправними діями працівників поліції, які підпорядковані ГУ НП в Сумській області, їй була завдана моральна шкода, яка виражається в завданні їй психологічного болю, душевних переживаннях, витрати часу на оскарження протиправних дій, як жінці похилого віку, у якої незадовільний стан здоров`я.
Саме у зв`язку з протиправними діями працівників поліції, які потурають діям її сина, позивачка не могла себе ефективно захистити, і саме їх дії викликають у неї недовіру до правоохоронних органів і страх перед незахищеністю.
Завдану моральну шкоду позивачка оцінила в розмірі по 5000 грн. за кожний такий випадок, а всього у розмірі 10000 грн.
Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 10000 грн грошову компенсацію моральної шкоди за протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності посадовими особами Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Ухвалено стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що незаконність двох постанов винесених поліцейськими та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення за відсутності складу порушень, свідчить про наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Суд прийшов до висновку, що враховуючи психологічне напруження, розчарування та незручності, які виникли у позивачки внаслідок дворазового порушення посадовими особами органу державної влади (посадовими особами ГУНП в Сумській області) прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння останній моральної шкоди.
Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди суд, зважаючи на характер порушення прав позивачки, глибину та тривалість її душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважав, що розмір моральної шкоди ОСОБА_1 має становити 2000 грн, що буде достатньою для компенсації негативних наслідків морального характеру та не призведе до її безпідставного збагачення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Головного управління Національної поліції в Сумській області Каракуц М. Ю. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. 
Зокрема вказує, що позивачкою не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою; не надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів
Зазначила, що лише незгода позивачки з прийнятими працівниками органів поліції процесуальними рішеннями, які були нею оскаржені в передбаченому чинним законодавством порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди (подібні висновки наведено у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19).
На думку ГУНП в Сумській області, сам факт скасування постанов поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру.
Вважає, що подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 
Посилаючись на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, вказує, що у разі невстановлення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 09 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження 
Мотивувальна частина та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Фактичні обставини, з`ясовані судами
Судом установлено, що Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 11.08.2025 у справі № 588/1020/25, було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, інспектора Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенка Миколи Олексійовича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1753153 від 25.04.2025, винесена інспектором Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенком Микитою Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито на підставі ст. 247 КУпАП. Зазначене рішення набрало законної сили 22.08.2025 (а.с. 22-27).
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 10.12.2025 у справі № 588/1812/25 було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенка Володимира Олександровича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1778450 від 25.05.2025, винесена поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Володимиром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито на підставі ст. 247 КУпАП. Зазначене рішення набрало законної сили 23.12.2025 (а.с. 30-32).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року в справі N 487/9345/19 (провадження N 61-12611св22)).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі N 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року у справі N 686/13784/21).
Тягар доведення наявності цих трьох умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За умови доведеності факту заподіяння моральної шкоди сам розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 зазначив, що: «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, N 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».
Аналогічні висновки зазначено у постанові Верховного суду 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.
У зазначеній постанові Верховного Суду вказано, що з огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі N 752/17832/14-ц, провадження N 14-538цс19).
У даній справі відповідач Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, у даному випадку ГУНП в Сумській області, що є органом державної влади та виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій. Відповідач та його посадові особи належать до суб`єктів, передбачених ст. 1173, 1174 ЦК України, та характер спірних правовідносин свідчить, що права позивача порушені протиправними (незаконними) рішеннями відповідача, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.
З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.04.2025 інспектором Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенком Микитою Сергійовичем серії ЕГА № 1753153, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. За змістом указаної постанови  ОСОБА_1 25.04.2025 о 14 год. 09 хв. у м. Тростянець по вул. Радомлянська, 112, здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про те, що її син агресивний та кидається битися, хоча насправді даного факту не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 11.08.2025 у справі № 588/1020/25 було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, інспектора Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенка Миколи Олексійовича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1753153 від 25.04.2025, винесена інспектором Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенком Микитою Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито на підставі ст. 247 КУпАП. Зазначене рішення набрало законної сили 22.08.2025 (а.с. 22-27).
25.05.2025 поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Володимиром Олександровичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1778450, якою на ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. За змістом указаної постанови  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме: зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про факт домашнього насильства, якого насправді не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 10.12.2025 у справі № 588/1812/25 було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенка Володимира Олександровича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1778450 від 25.05.2025, винесена поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Володимиром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито на підставі ст. 247 КУпАП. Зазначене рішення набрало законної сили 23.12.2025 (а.с. 30-32).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17)).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що два незаконні рішення (скасовані постанови) відповідача завдали їй моральної шкоди (яку позивачкою оцінено в розмірі 10000 грн), що полягає у порушенні життєвого устрою та моральних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, призвели до негативних наслідків морального характеру. Протиправні рішення (постанови) відповідача завдали позивачці психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли у позивачки внаслідок порушення посадовими особами органу державної влади (посадовими особами ГУНП в Сумській області) прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння останній моральної шкоди.
Виходячи з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, оцінюючи рівень та глибину страждань позивача, виходячи з обставин справи, які свідчать про безпідставність мотивів протиправних рішень постанов посадових осіб ГУНП в Сумській області, котрі прийнято за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, враховуючи тривалість переживань позивачки, беручи до уваги психологічні наслідки, вік, відсутність відомостей негативного впливу на стан здоров`я ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такі неодноразові протиправні діяння відповідача заподіяли моральну шкоду позивачці та перебувають у причинному зв`язку із моральною шкодою.
Відтак колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ГУНП в Сумській області про те, що у даній справі не підтверджено заподіяння позивачці моральної шкоди та не доведено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діяннями відповідача.
Колегія суддів не бере до уваги доводи представника ГУНП у Сумській області, що позивачка ОСОБА_1 не була присутня в судових засідання під час розгляду справ № 588/1812/25 та № 588/1020/25, оскільки це не спростовує факту, що особою було витрачено час на захист своїх прав.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 підтвердила право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ст. 1173, 1174 ЦК України, оскільки двома судовими рішеннями підтверджено невідповідність вимогам закону рішень працівників поліції та встановлено незаконність двох постанов ГУНП в Сумській області, якими було протиправно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, і як встановлено судовими рішеннями в діях позивачки був відсутній склад адміністративного правопорушення.
У даній справі саме безпосередньо уповноваженими особами ГУНП в Сумській області були накладені адміністративні стягнення на позивачку на підставі винесених постанов, тому такі обставини відрізняються від обставин, встановлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22, котрі стосувалися інших фактичних обставин складання поліцейським протоколу, який не вказує на фактичну вину особи в ДТП, не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки у відповідних правовідносинах таким рішенням є постанова суду, яка приймається судом під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє посилання відповідача на висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.
З урахуванням встановлених обставин справи, незаконність двох постанов ГУНП в Сумській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, котрі скасовано в судовому порядку, безумовно, призвела до зміни звичного способу життя позивачки, необхідності докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що викликало у позивачки порушення життєвого устрою, незручності та розчарування, спричинило душевні переживання.
При визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який частково задовільнив позовні вимоги та визначив 2000 грн, як справедливий розміро відшкодування моральної шкоди, врахувавши фактичні обставини даної справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, з урахуванням вимог справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обставини справи, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування меншого розміру такого відшкодування, та вважає вказаний розмір справедливою та достатньою сатисфакцією для позивачки.
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Сумській області Каракуц Марії Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 13 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. М. Черних	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко