ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/3640/26 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області до Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, 27) до Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 26528460), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 44361754) та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), яким просить суд: "1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; 2. Залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88000, код ЄДРПОУ - 44361754). 3. Залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ІН: НОМЕР_1 ). 4. Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України, що полягає у невжитті заходів з виявлення, виготовлення облікової документації та подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації пропозицій про занесення об`єкту культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини з метою набуття правового статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме будинок в якому жив працював угорський художник Шімон Голоші. 5. Зобов`язати Виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації та подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації пропозиції про занесення об`єкту культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини з метою набуття правового статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме будинок в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші. 6. Судові витрати по справі покласти на відповідача. 7. Про час та дату розгляду справи повідомити Закарпатську обласну прокуратуру, яка забезпечуватиме участь у справі, Тячівську окружну прокуратуру Закарпатської області та сторони у справі.".
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами опрацювання матеріалів щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, виявлено факт протиправної бездіяльності Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області, що полягає у невиготовленні облікової документації та неподанні до уповноваженого органу охорони культурної спадщини вищого рівня пропозиції про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України на об`єкт культурної спадщини. Так, моніторингом Державного реєстру нерухомих пам`яток України окружною прокуратурою встановлено, що на території Тячівської об`єднаної територіальної громади розташована пам`ятка культурної спадщини, а саме: об`єкт культурної спадщини, який знаходиться у м. Тячів по вул. Ірпінській, 10, а саме будинок в якому жив працював угорський художник Шімон Голоші, яку не внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. У даному спорі саме на відповідача покладається обов`язок щодо виготовлення облікової документації та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної військової адміністрації про занесення таких до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення, яке повернулося на адресу суду, відповідачем ухвалу про відкриття провадження було отримано 05 червня 2026 року (а.с. 119).
Проте відповідачем відзив на позов у встановлений судом строк не подано, про причини неподання суд не повідомлено, про продовження процесуальних строків для подання такого не клопотав.
Відтак, судом вжито достатніх необхідних законодавчо встановлених заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження та про можливість подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду. Разом з тим, відповідачем відзиву на позовну заяву чи клопотань до суду не подано.
Статтею 159 частиною 4 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно із статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Зважаючи на вимоги статті 162 частини 6 КАС України, суд вважає, що розгляд справи може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Як встановлено судом, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 № 878 місто Тячів Закарпатської області включено у Список історичних населених місць України (а.с.а.с. 79-87).
Наказом Міністерства культури України № 954 від 21 грудня 2019 року затверджено межі та режими використання історичного ареалу м. Тячів, визначені науково-проектною документацією «Історико - архітектурний опорний план м. Тячів Закарпатської області з визначенням меж та режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів», розробленою ФОП ОСОБА_2 на замовлення Тячівської міської ради Закарпатської області (а.с.а.с. 64-67). 
Рішенням сесії Тячівської міської ради № 5136 від 16 жовтня 2020 року затверджено зміни до містобудівної документації - Генерального плану міста Тячів, розробленої ДП ДІПМ «Містопроект», який охоплює і частину архітектурно-історичного опорного плану міста, що відображає пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення будинок, в якому жив працював угорський художник Шімон Голоші, розташований в м. Тячів по вул. Ірпінській (а.с. 68) (а.с.а.с. 69-73). 
Згідно із вказаною містобудівною документацією будинку в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші, як об`єкт архітектури, що розташований в м. Тячів по вул. Ірпінській, 10, запропонований до внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як щойно виявлений об`єкт культурної спадщини.
Відповідно до листа Департаменту культури Закарпатської ОДА (далі - Департамент) від 21 квітня 2026 року за № 01-12/629, «Будинок в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші», по вул. Ірпінській в м. Тячів є об`єктом архітектури, пропонованим для внесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. До Департаменту культури, як органу охорони культурної спадщини облдержадміністрації від Виконавчого комітету Тячівської міської ради не надходили пропозиції про занесення вказаного об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (а.с. 77).
Також, з метою з`ясування відомостей щодо вжитих Тячівською міською радою заходів задля забезпечення збереження об`єкта архітектури - Будинку в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші, а також звернень виконавчого органу міської ради до уповноважених органів з ініціативою взяття зазначеного об`єкта на облік як об`єкта культурної спадщини, окружною прокуратурою на адресу Тячівської міської ради 21 березня 2026 року у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» надіслано запит за № 07.52-1726вих-26 (а.с.а.с. 59-61). 
Листом Тячівської міської ради від 02 квітня 2026 року № 02.2-25/471 окружну прокуратуру поінформовано, що орган місцевого самоврядування не звертався до уповноважених органів з ініціативою взяття «Будинку в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші» по вул. Ірпінській в м. Тячів, на облік як об`єкт культурної спадщини. Облікова документація щодо вказаного об`єкта архітектури у міській раді відсутня, відтак, такий не набув статусу об`єкта культурної спадщини у встановленому законодавством порядку (а.с.а.с. 62, 63). 
Водночас відповідно до історико - архітектурного опорного плану міста Тячів зазначений об`єкт включений до переліку об`єктів, запропонованих до занесення до Переліку об`єктів культурної спадщини, що свідчить про його потенційну історико-культурну цінність, однак саме по собі не створює правового статусу об`єкта культурної спадщини (а.с.а.с. 71-73). 
Крім цього, моніторингом Державного реєстру нерухомих пам`яток України окружною прокуратурою встановлено, що в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України «Будинок в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші», відсутній (а.с.а.с. 27-58). 
Таким чином, органом місцевого самоврядування, як уповноваженим законодавцем органом, попри обізнаність про цінність, яку становить «Будинку в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші», який знаходиться на підвідомчій йому території, не вживаються визначені законодавством про охорону культурної спадщини заходи щодо виявлення нерухомого об`єкта культурної спадщини, складання на нього відповідної облікової документації, а також подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації пропозиції про занесення «Будинку в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші», який розташований за адресою: м. Тячів, вул. Ірпінській, 10, до Переліку об`єктів культурної спадщини з метою набуття ним правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини регулює Закон України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 року №1805-III (з наступними змінами та доповненнями, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту – Закон України №1805-III).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України №1805-III об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Згідно із статтею 3 Закону України № 1805-III, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать зокрема: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до статті 5 частини 2 Закону України № 1805-III до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема: реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.
Відповідно до статті 6 частини 2 Закону України № 1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.
Згідно із статтею 13 частиною 1 Закону України № 1805-III об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки.
У відповідності до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до статті 5 цього Закону України, до системи місцевого самоврядування входять виконавчі органи сільської, селищної, міської ради, а згідно статті 11 частини 1 Закону - виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Згідно із статтею 32 пунктом "б" підпунктом 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.
Виходячи з вищенаведених норм суд приходить до висновку, що у даному випадку саме на відповідача покладається обов`язок подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня (Департаменту культури Закарпатської ОВА) про занесення таких об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 Розділу IV "Порядку обліку об`єктів культурної спадщини", затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року № 158, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 року за № 528/23060 (далі - Порядок № 158) для розгляду питання занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру Ініціатором подаються Мінкультури такі документи: подання за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, засвідчене підписом керівника установи, організації, що виступає Ініціатором; облікова документація.
Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку № 158 облікова документація складається на об`єкт культурної спадщини та містить дані щодо його цінності, характерних властивостей, що становлять його історико-культурну цінність, етапів розвитку, просторових, функціональних характеристик, стану збереження, а також дані проведених досліджень (далі - облікова документація).
У відповідності до пункту 3 розділу III Порядку № 158 облікова документація складається з: облікової картки за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку; історичної довідки; матеріалів фотофіксації сучасного стану об`єкта: фото загального вигляду, фото об`єкта в контексті (навколишньому середовищі), фото найбільш цінних (характерних) елементів об`єкта, фото рухомих об`єктів (деталей), фото інтер`єрів, фото загроз (дії негативних чинників); акта стану збереження за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.
Згідно із пунктом 3 розділу І Порядку № 158 система обліку об`єктів культурної спадщини включає комплекс заходів із взяття на облік об`єкта культурної спадщини, оформлення облікової документації, занесення чи незанесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру, ведення Реєстру, інвентаризації об`єктів культурної спадщини, включення до Реєстру об`єкта культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом, формування облікових справ та внесення змін до Реєстру (зміна категорії пам`ятки та вилучення пам`ятки з Реєстру).
Відповідно до пункту 5 Порядку визначення категорій пам`яток, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 452 від 22.05.2019 року, попередню оцінку відповідності об`єкта культурної спадщини ознакам, визначеним у пунктах 3 і 4 цього Порядку, проводить розробник облікової документації, що складається відповідно до Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, який затверджується Мінкультури.
Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що на відповідача покладається обов`язок виготовлення облікової документації на кожен із об`єктів культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться на підвідомчій йому території, та подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня, яким є Департамент культури Закарпатської ОВА, про занесення таких об`єктів до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 464/2638/17 триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
При цьому, справи розглядаються судом станом на час виникнення спірних правовідносин, а на час звернення до суду прокурором з відповідним позовом. 
Отже, невиконання відповідачем обов`язку по виготовленню облікової документації на об`єкт культурної спадщини, який знаходиться у м. Тячів по вул. Ірпінській, 10, а саме будинок в якому жив працював угорський художник Шімон Голоші, та, відповідно, неподання пропозиції органу охорони культурної спадщини вищого рівня, Департаменту культури Закарпатської ОВА, про занесення такого об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України свідчить про бездіяльність відповідача, яку слід визнати протиправною.
Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд враховує позицію Верховного Суду України у постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15, відповідно до якої - спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту", у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16).
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

Позов Керівника Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Незалежності, 27, код ЄДРПОУ 02909967) до Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області (90500, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 26528460), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код ЄДРПОУ 44361754) та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області щодо невиконання вимог чинного законодавства України, що полягає у невжитті заходів з виявлення, виготовлення облікової документації та подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації пропозицій про занесення об`єкту культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини з метою набуття правового статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме будинок в якому жив працював угорський художник Шімон Голоші. 
Зобов`язати Виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області виконати вимоги чинного законодавства України щодо виготовлення облікової документації та подання до органу охорони культурної спадщини вищого рівня - Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації пропозиції про занесення об`єкту культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини з метою набуття правового статусу щойно виявленого об`єкту культурної спадщини, який знаходиться у АДРЕСА_3 , а саме будинок в якому жив і працював угорський художник Шімон Голоші. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя	С.Є. Гаврилко