Справа № 420/33971/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою суду від 20.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
18.11.2025 року від представника позивача надійшла заява про прийняття уточненого позову та залучення до участі у справі другого відповідача, у зв`язку із тим, що з відзиву відповідача стало відомо про направлення позивача для проходження військової служби до ВЧ НОМЕР_1 .
За результатом розгляду уточненої позовної заяви позивач просить суд:
Визнати незаконними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо прийняття на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , на особливий період та відправлення його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби;
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оформлена довідкою №15/7937 від 25.08.2025, щодо медичного огляду ОСОБА_1 ;
Визнати протиправними дії та бездіяльність солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військової частини НОМЕР_1 , що полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформації щодо того, що ОСОБА_1 є невійськовозобов`язаним, є військовослужбовцем і особою, призваною чи прийнятою на військову службу, та у не внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформації щодо того, що ОСОБА_1 є військовозобовязаним, і не є особою, призваною чи прийнятою на військову службу;
Зобов`язати солідарно ІНФОРМАЦІЯ_3 та Військову частину НОМЕР_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформацію щодо того, що ОСОБА_1 є невійськовозобов`язаним, є військовослужбовцем і особою, призваною чи прийнятою на військову службу, та внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформацію про те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, і не є особою, призваною чи прийнятою на військову службу.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, витребувано у військової частини НОМЕР_1 копію особової справи ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 25.08.2025 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 Позивач був приведений примусово, без його згоди на це, шляхом його викрадення на вулиці, без дотримання законодавчої процедури перевірки документів у Позивача. Звідки без проходження ВЛК Позивача було відправлено до навчального центру в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Мобілізаційного розпорядження Позивач не підписував, добровільної згоди на мобілізацію не надавав, а навпаки, від цього відмовлявся. До цього примусового приведення та утримання Позивач був приписаний до ІНФОРМАЦІЯ_5 , але потім дані в Резерв+ з невідомий підстав змінились і в ньому з`явились дані, що ІНФОРМАЦІЯ_6 взяв Позивача на облік, а потім незаконно мобілізував і відправив до військової частини. Незгода з вказаними діями відповідачів стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Від представника відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_7 , надійшов відзив на позов, згідно з яким, представник відповідача зазначає, що 25 серпня 2025 року, позивач був зупинений представниками поліції, після перевірки документів, було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться в розшуку за порушення правил військового обліку,а саме: не уточнив вчасно облікових даних. В цей же день позивача було доставлено в ІНФОРМАЦІЯ_8 ,де ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію та за результатами огляду був визнаний придатним до військової служби і був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_8 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Представник відповідача вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач скористався правом оскарження довідки, відповідно до якої, його визнано придатним до проходження військової служби та 25.08.2025 призвано по мобілізації. Саном на 25.08.2025 року відсутнє підтвердження надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .
Від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.
Ухвалою суду від 19.02.2026 року провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 02.04.2026 року провадження у справі поновлено.
Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.
25.08.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_10 визнаний придатним до військової служби, що підтверджується довідкою № 15/7937 від 25.08.2025 року.
Згідно з обліково-послужною карткою на сержантів (старшин і солдатів), ОСОБА_1 25.08.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_8 призвано на військову службу по мобілізації.
Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.08.2025 року № 251 (по стройовій частині), ОСОБА_1 зараховано з 26.08.2025 року на військову службу за призовом.
Відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.09.2025 року № 259, ОСОБА_1 з 03.09.2025 самовільно залишив військову частину.
Позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо призову його на військову службу, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України строк дії воєнного часу продовжується станом і на час розгляду справи.
За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).
Відповідно до частини 10 статті 2 Закону №2232 та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі по тексту - Положення №402, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;
встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Адміністративно-територіальні зони відповідальності штатних ВЛК за проведення військово-лікарської експертизи визначаються наказом Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Відповідно до пункту 2.5 розділу І Положення №402 позаштатні постійно діючі ВЛК (ЛЛК).
До позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_11 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (не менше ніж три лікарі) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЛК можуть призначатися лікарі інших спеціальностей.
Порядок створення ЛЛК визначається Положенням про лікарсько-льотну експертизу в державній авіації України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 20 листопада 2017 року № 602, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2017 року за № 1566/31434.
До складу ВЛК (ЛЛК) ТЦК та СП входять медичні працівники закладу охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, визначеного рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (голови обласної, Київської міської військових адміністрацій, а також районних військових адміністрацій та військових адміністрацій населених пунктів), за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону.
Штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
За запитом голови ВЛК (ЛЛК), до роботи позаштатних (постійно та тимчасово діючих) ВЛК (ЛЛК) на правах членів ВЛК (ЛЛК) можуть залучатися головні (провідні) медичні спеціалісти, начальники відділень, інші лікарі-спеціалісти закладів охорони здоров`я (установ), спеціалісти інших (не медичних) спеціальностей, начальник медичної служби та/або представник командування (керівництва) військової частини, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається.
Перелік закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, при яких організовуються позаштатні постійно діючі ВЛК (ЛЛК), разом зі списком голів та заступників голів цих ВЛК (ЛЛК) на наступний календарний рік затверджується щорічно до 25 грудня начальником ЦВЛК за поданням начальників штатних ВЛК регіонів.
Під час дії особливого періоду, за потреби створення додаткових позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК), зазначений перелік разом зі списком голів та заступників голів ВЛК (ЛЛК) невідкладно подається на затвердження голові ЦВЛК начальниками штатних ВЛК регіонів.
На підставі затвердженого переліку начальник (керівник) закладу охорони здоров`я (установи) своїм наказом призначає позаштатні постійно діючі ВЛК, їх персональний склад і визначає порядок їх роботи.
Головою позаштатної постійно діючої ВЛК призначається лікар, який пройшов тематичне удосконалення (підготовку) з питань військово-лікарської експертизи або має досвід виконання обов`язків у складі військово-лікарських комісій не менше одного року.
Організація проведення військово-лікарської експертизи у закладі охорони здоров`я (установі) покладається на начальника (керівника) цього закладу.
Для огляду кандидатів, відібраних для оволодіння водолазними спеціальностями, і курсантів навчального центру (військової частини) створюється позаштатна постійно діюча ВЛК у складі: голови - лікаря-фізіолога, заступника голови - водолазного спеціаліста, членів - лікарів-спеціалістів, вказаних у підпункті 2.6.2 пункту 2.6 розділу I Положення, і секретаря.
Позаштатні ВЛК здійснюють службове листування через діловодство закладів охорони здоров`я (установ), військових частин, при яких ці комісії утворені.
Забезпечення позаштатних ВЛК медичною технікою та майном, медичними приладами, інструментами, медикаментами, господарським інвентарем, меблями, речовим майном і канцелярським приладдям, виділення їм приміщення і забезпечення комунальними послугами покладається на заклади охорони здоров`я (установи), військові частини, в яких ці комісії утворені.
Документи позаштатних ВЛК скріплюються печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені.
Згідно з пунктами 3.1-3.3 розділу II Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.
Повторний медичний огляд військовозобов`язаних проводиться один раз на 5 років ВЛК районних, міських ТЦК та СП. Офіцери запасу підлягають повторному медичному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу - у разі зміни призначення.
Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.
Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.
Особи, звільнені з військової служби, визнані непридатними до військової служби, можуть повторно оглядатися ВЛК районних, міських ТЦК та СП за місцем перебування на військовому обліку після обов`язкового обстеження у спеціалізованих закладах охорони здоров`я з метою підтвердження або зміни встановленого діагнозу. Направляє на обстеження лікар - член ВЛК районного, міського ТЦК та СП, про що вносить відповідний запис у реєстр ЕСОЗ. Медичний огляд цієї категорії громадян проводиться за графою II додатка 1 до цього Положення, а тих, які мають офіцерські звання,- за графою III додатка 1 до цього Положення.
Відповідно до пункту 3.8 розділу II Положення №402 постанови ВЛК ТЦК та СП щодо військовозобов`язаних приймаються згідно з главою 20 цього розділу.
Постанова ВЛК ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби, прийнята в облікових цілях в мирний час, дійсна протягом п`яти років з дня закінчення медичного огляду.
Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період дійсна протягом одного року з дня закінчення медичного огляду.
Якщо в стані здоров`я військовозобов`язаного, за його зверненням або висновками лікарів закладу охорони здоров`я виникли зміни, то за направленням керівника ТЦК та СП проводиться повторний медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби.
Під час дії особливого періоду постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення) у трьох примірниках, які не пізніше десятиденного строку з дня закінчення медичного огляду та перевірки ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП, направляються на затвердження до штатних ВЛК згідно адміністративно-територіальної зони відповідальності за проведення військово-лікарської експертизи.
Інші постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП, на особливий період оформлюються довідкою військово-лікарської комісії (додаток 4 до цього Положення) у трьох примірниках.
Постанови ВЛК ТЦК та СП у формулюванні «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)» не пізніше п`ятиденного строку з дня закінчення медичного огляду, направляються з метою контролю до ВЛК обласних (Київського та Севастопольського міських) ТЦК та СП.
Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Згідно з пунктами 3.1-3.4 Розділу I Положення №402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України «Про звернення громадян», Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за № 94/29962.
Суд зазначає, що Слід зазначити, що під час розгляду по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення ВЛК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певної постанови, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності постанови ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Отже, суди вправі перевіряти законність постанови ВЛК лише в межах дотримання процедури її прийняття.
Тобто, суд перевіряє правомірність спірної постанови військово-лікарської комісії виключно в межах дотримання процедури її ухвалення.
При цьому, суду не надано картку обстеження та медичного огляду позивача, не надано доказів щодо його огляду терапевтом та вузькопрофільними лікарями, доказів стос онов проведення забору аналізів визначених Положенням. Відповідачем не було заявлено про неможливість надання відповідних доказів.
Наведене зумовлює висновок суду про те, що відповідачем застосовано формальний підхід до проведення медичного огляду, не обґрунтовано та не доведено, з урахуванням яких факторів зроблено висновок про придатність позивача до військової служби.
На думку суду, за таких обставин не може вважатися правомірною оформлена довідкою постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 , що оформлена довідкою №15/7937 від 25.08.2025, щодо медичного огляду ОСОБА_1 , а тому ця постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
При цьому є необґрунтованими доводи відповідача щодо того, що позивач не скористався правом на оскарження спірної постанови до регіональної або центральної ВЛК, оскільки відповідно до частин першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Суд наголошує, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язковості оскарження рішення даного суб`єкта владних повноважень в адміністративному порядку як передуючої умови звернення до суду за захистом порушених прав.
Стосовно доводів відповідача щодо того, що питання наявності чи відсутності захворювань за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, суд вважає за необхідне зазначити таке.
На законодавчому рівні поняття “дискреційні повноваження” суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Дискреція органу державної влади чи місцевого самоврядування можлива лише в тому випадку, коли альтернативне рішення є законним і правомірним. Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідний правозастосовний підхід міститься в постанові Верховного Суду від 07.05.2025 у справі № 520/9626/24.
З існуючого на момент виникнення спірних правовідносин правового регулювання вбачається, що проходження медичного огляду та встановлення придатності до військової служби є обов`язковими умовами, без дотримання яких призов особи на військову службу є неможливим.
Отже, для призову особи на військову службу під час мобілізації необхідно встановити придатність військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби.
Крім цього, суд встановив, що 28.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_11 із заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації.
Вказана заява станом на 25.08.2025 року не була розглянута відповідачем, а отже, з урахуванням приписів п. 63 Порядку № 560, позивач не міг бути направлений для проходження військово-лікарської комісії.
Відтак, за відсутності доведення факту придатності ОСОБА_1 до військової служби призов його на військову службу та подальше направлення для проходження військової служби до військової частини є протиправними.
Враховуючи наведені обставини та положення ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та скасування наказу командира Військової частині НОМЕР_1 від 26.08.2025 року № 251 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та призначення на посаду.
Суд зазначає, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі №9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі №9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі №990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.
Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
При цьому, чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними.
Суд, з урахуванням вищевикладеного, висновує, що такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів як позивача так і інших громадян з боку районного ТЦК та СП.
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби.
Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
В даному випадку, суд звертає увагу, що хоч Законом України “Про військовий обов`язок та військову службу” не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже ефективним способом захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виключити позивача зі списків особового складу та звільнити його з військової служби.
Суд зазначає, що наказ про призов позивача та зарахування до списків особового складу не є актами, що вичерпали свою дію, оскільки вони створюють триваючий правовий стан — перебування особи на військовій службі. Залишення цих наказів у силі, попри скасування висновку ВЛК, призводить до правової колізії, за якої особа фактично перебуває у статусі військовослужбовця без належного медичного підтвердження придатності до проходження військової служби.
За таких обставин, суд вважає, що порушення процедури проведення ВЛК у цій справі є фундаментальним, оскільки воно призвело до незаконного призову особи на військову службу без дослідження реального стану її здоров`я. У світлі фактичних обставин даної справи, визнання протиправною лише постанови ВЛК є недостатнім, оскільки це не звільняє позивача від обов`язків, покладених на нього незаконними наказами про мобілізацію.
Інші доводи учасників справи не впливають на правильність вирішення спору по суті. При цьому суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Також у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Разом з тим, в частині вимог позивача щодо визнання протиправними дій та бездіяльність солідарно ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військової частини НОМЕР_1 , що полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформації щодо того, що ОСОБА_1 є невійськовозобов`язаним, є військовослужбовцем і особою, призваною чи прийнятою на військову службу, та у не внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та до системи “Оберіг” інформації щодо того, що ОСОБА_1 є військовозобовязаним, і не є особою, призваною чи прийнятою на військову службу та зобов`язання вчинити відповідні дії, суд зазначає, що в цій частині вимог позов до задоволення не належить, оскільки станом на час вчинення вказаних дій відповідачі діяли з урахуванням прийнятих рішень про призов на військову службу під час мобілізації позивача, тобто фактично фіксували з урахуванням вимог законодавства прийняті рішення, що відповідає обсягу наданих їм повноважень, а станом на час прийняття рішення, відсутні підстави вважати, що у майбутньому відповідачами за наслідком виконання рішення суду у вказаній справі буде допущено порушення прав позивача в частині відображення відповідних змін у реєстрі. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь позивача має бути стягнуто 2422,40 грн. судового збору.
Керуючисьст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 139, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо прийняття на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , на особливий період та відправлення його на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 , що оформлена довідкою №15/7937 від 25.08.2025, щодо медичного огляду ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказу командира Військової частині НОМЕР_1 від 26.08.2025 року № 251 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та призначення на посаду.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 та виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Позивач- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_3 , код  ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Повний текст рішення складений та підписаний судом 01.05.2026 року.

Суддя Н.В. Бжассо