єдиний унікальний номер справи 546/1330/25
номер провадження 2/546/249/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» подав до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 46005,12 грн, посилаючись на те, що 12.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 871206953, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в розмірі 9600,00 грн. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису – одноразового ідентифікатора «MNV79GK2».
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право вимоги до відповідачки згідно вказаного вище кредитного договору № 871206953.
10 жовтня 2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачки згідно вказаного вище кредитного договору № 871206953.
08 липня 2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало, а ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 871206953.
У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість в сумі 46005,12 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 9600,00 грн та відсотками – 36405, 12 грн.
Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Договором в сумі 46005,12 грн та судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 грудня 2025 року дана заява була розподілена судді Лівер І.В. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи – 546/1330/25.
Ухвалою судді Лівер І.В. від 08 січня 2026 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання.

03 березня 2026 року від представника відповідачки – Голуба В.В. надійшов відзив на позов, у якому вказано, що сторона відповідача позов не визнає з наступних підстав.  Порядок укладання Договору кредитної лінії № 871206953 суперечить чинному законодавству, а тому він є нікчемним. Договір № 871206953 з додатками, наданими позивачем суду в копіях, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій, ні в електронній. Відсутні підписані обома сторонами у дату укладання оригінал Договору № 871206953, яких у даній суду редакції не існує ні в формі: ні в паперовій, ні в електронній. Кредитор Товариство з обмеженою відповідальність «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» коштів по Договору № 871206953 не переказував, а тому у Позивача не виникли права кредитора. Примірник оригіналу Договору № 871206953 відповідачу не надавався. Не підписані Відповідачем Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», паспорт споживчого кредиту «СМАРТ» до Договору № 871206953 не можуть бути застосовані до правовідносин сторін. До позивача не перейшло право вимоги від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за Договором № 871206953. 
Так, представник відповідачки вказує, що відповідач дійсно цікавився кредитними умовами кількох фінансових установ у мережі Інтернет, проте ніколи не мали волевиявлення на отримання кредиту від кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», коштів від кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» особисто не отримував і не використовував. Позичем не надано будь – яких доказів, які б підтверджували перерахування коштів первісним кредитором відповідачу. 
Позивач вважає, що 12.04.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №871206953 в електронному вигляді за допомогою інформаційно – телекомунікаційних систем Товариства (далі – ІТС). Кредитний договір, підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV79GK2, який первісним кредитором надіслано на електронну пошту Відповідача 0665370062marina@com.ua. Однак представник відповідача звертає увагу, що електронна на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідачу не належить. 
Також представник відповідачки звертав увагу, що станом на 12.04.2023 діяв Закон України «Про електронну комерцію» в редакції від 01.08.2022 № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII). Частиною 1 статті 1 Закону № 675-VIII визначено сферу застосування цього Закону, а саме, Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. Відповідно до абзацу третьої частини другої статті 1 Закону № 675-VIII Дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа – підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.
Станом на 12.04.2023 основним актом цивільного законодавства, який встановлював основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів був Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції від 01.08.2022 року №851-IV (надалі – Закон №851-IV). Договір №871206953 не підписаний взагалі сторонами, у спосіб, передбачений порядком спеціального Закону №851-IV. Договір №871206953 не підписаний взагалі сторонами, у спосіб, передбачений порядком спеціального Закону №851-IV. Відповідно до статті 3 Закону №851-IV Відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України «Про інформацію», «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах», «Про державну таємницю», «Про електронні комунікації», «Про обов`язковий примірник документів», «Про Національний архівний фонд та архівні установи», цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами.
Серед цього переліку відсутній Закон України «Про електронну комерцію».
Якщо сторони не підписували кредитний договір, то такий договір є нікчемним. 
Щодо переказу коштів відповідачу первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» представник відповідачки зазначав, що жодних первинних документів, які б свідчили про заборгованість відповідачки позивачем надано не було. Позивачем не надано доказів перерахування коштів кредитором з власного банківського рахунку. Звертав увагу, що надане Позивачем платіжне доручення містить ознаки підробки, оскільки містить підпис директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Сергія СІНЧЕНКА та печатку ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», нанесених шляхом факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного копіювання. Однак використання факсиміле на платіжному дорученні прямо заборонено відповідно до пп. 37, 63 п. 18 Додатку №1 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг правління НБУ 29.07.2022 № 163 та п. 18 Додатку №1 до вказаної Інструкції.
Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка з банківського рахунку, якої позивачем надано не було. 
Щодо переходу права вимоги за договором №871206953 представник відповідача звертав увагу, що правовідносини за договором №871206953, стороною якого є ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідач виникли значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у якому предмет договору не визначено належним чином. Відповідно до змісту позовної заяви Кредит наданий Відповідачу після укладення договору відступлення прав вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до Відповідача за вказаним вище Договором №871206953 від 12.04.2023. Відповідно до практики Верховного Суду, яка є сталою, передати можливо лише дійсне право вимоги, що виникло із зобов`язань, яке не припинилося на момент передачі прав новому кредитору та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Тому доводи позивача, який посилається на договір факторингу, укладений у 2018 році, тоді як кредитний договір був укладений у 2023 році, тобто після відступлення прав вимоги, є безпідставними. Відповідно до ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за Договором № 871206953 від 12.04.2023 сторонами якого є ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач, не перейшло. Відповідно, не перейшло це право і до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс». 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20. 
Крім того у справі відсутні докази на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. 
Також представник відповідачки указував, що розмір заборгованості не було підтверджено жодним первинним документом.
Щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування,
Відповідно до пункту 2.3. Договору №871206953 2.3. Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором у сумі 9600,00 грн. одразу після укладення Договору (12.04.2023), орієнтовна дата повернення якого 12.05.2023. Термін кредитування у 30 днів зазначений також у пункті 3.1 Договору №871206953. За певних умов строк кредитування може бути збільшено (пролонгація), однак для цього відповідно до пункту 3.3. Договору №871206953 для здійснення першої Пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за останні 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду відсотки у розмірі 2361 грн 60 коп. Доказів пролонгації матеріали справи не містять, а відтак строку кредитування становить лише 30 днів. Проте позивач надає розрахунки заборгованості поза межами строку кредитування, який завершився 12.05.2023.
Щодо витрат на правничу допомогу відповідач звертав увагу, що витрати у сумі 7000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей.
Крім того у відзив на позов відповідно до пункту 1 статті 93 ЦПК України представником відповідача було поставлено ряд запитань, на які він просив позивача надати вичерпні відповіді (а. с. 144 - 158).

10 березня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представниці позивача – Сахарової О.І. надійшла відповідь на відзив, у якій вона щодо укладення кредитного договору зазначила наступне.
Відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою укладення електронного договору, Позичальник заходить на Сайт, який надає доступ до інформаційно-телекомунікаційної системи (далі –ІТС) Товариства або в мобільний додаток Товариства або в програмне забезпечення партнерів Товариства, яке забезпечує обмін інформації з ІТС Товариства по захищеним каналам зв`язку, та у вбудованому калькуляторі вибирає бажану суму грошових коштів, яку він бажає отримати в кредит, та бажаний строк кредитування. Після натиснення кнопки «ОФОРМИТИ КРЕДИТ» Позичальник потрапляє на першу сторінку анкети (далі – «Заявка на кредит»), на якій він вводить свої персональні дані та іншу інформацію, яка дає можливість Товариству прийняти рішення про видачу кредиту. Заявкою на кредит є анкета встановленої Товариством форми, інтегрована в інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства. 
Заповнивши першу сторінку Заявки, Заявник підтверджує: 1. Ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВАРИСТВА 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі - «Правила»), затверджених Товариством, про які повідомлено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та 2. Надання Згоди на обробку своїх персональних даних. Після натиснення кнопки «ПРОДОВЖИТИ», Позичальник потрапляє на другу сторінку Заявки на кредит, а інформаційно-телекомунікаційна система створює Особистий кабінет Позичальника, увійти до якого можна ввівши логін (email або номер мобільного телефону вказані у Заявці на кредит) та пароль. Після заповнення всіх необхідних даних та натиснення кнопки «ПРОДОВЖИТИ», Позичальник потрапляє на третю сторінку Заявки на кредит, де вказує адресу проживання.
Після заповнення всіх необхідних даних та натиснення кнопки «ПРОДОВЖИТИ», Позичальник потрапляє на четверту сторінку Заявки на кредит, де вказує місце роботи, фінансову інформацію та додаткові контакти. Після заповнення всіх необхідних даних та натиснення кнопки «ПРОДОВЖИТИ», Позичальник потрапляє п`яту сторінку Заявки на кредит, на якій Позичальник вводить реквізити свого електронного платіжного засобу (банківської карти) на яку він бажає отримати кредит, а Товариство здійснює перевірку її дійсності. Шостим кроком отримання кредиту є підтвердження Позичальником введених
в Заявку на кредит даних. Натиснувши кнопку «ЗМІНИТИ» Позичальник має право змінити суму та строк кредитування, що відповідає абзацу 3, ч. 8, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Одночасно з переходом на шосту сторінку Заявки, телефонний номер Позичальника направляється СМС-код підтвердження, ввівши який у відповідне поле Позичальник підтверджує дію з відправлення Заявки на кредит для аналізу інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства. У разі погодження Заявки на кредит (прийняття Товариством рішення надати Позичальнику кошти в кредит, на обраних ним умовах), Позичальник запрошується для переходу на сторінку для ознайомлення з офертою, яка містить у собі істотні умови договору.
Таким чином, при заповненні Заявки на кредит Відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З урахуванням наведеного, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, можна дійти обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними. 
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). 
Щодо використання електронного підпису та факту надання Позивачем оригіналу кредитного договору.
Вчинення Відповідачем вказаних вище дій і внесення даних в систему Товариства є проставленням електронного підпису в Електронному Договорі Одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію.
Одноразовий персональний ідентифікатор – MNV79GK2 направлено Відповідачу 12.04.2023 о 20:57:52 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в Заявці на отримання грошових коштів – НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор введено Відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 12.04.2023 о 20:58:03.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2023 №212/10457/21 прийшов до висновку, що Позивач не довів, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитних договорів, йому не належить. 
Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримав свій примірник електронного договору, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з Договором на Сайті Товариства в Особистому кабінеті. Враховуючи вищевикладене, Позивач надав беззаперечні докази того, що Відповідач підписав Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Посилаючись на вищевикладені факти, враховуючи повну цивільну дієздатність Відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам Відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладання кредитного договору є неаргументованою та невмотивованою, а лише є намаганням ввести суд в оману та небажання сплачувати заборгованість.
Щодо правил надання грошових коштів у позику до кредитного Договору.
Відповідно до п. 14.1 кредитного договору № 871206953 від 12.04.2023 невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua. У п. 14.9. Сторони засвідчують, що укладення цього Договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна із Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін. У разі істотної зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Договору, Договір може бути змінений або розірваний тільки за згодою Сторін, крім випадку одностороннього розірвання чи припинення Договору Позичальником в порядку, передбаченому п. 9.2.1.5. Договору. Усі зміни та доповнення до цього Договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками Сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір. Зміни та доповнення до цього Договору вносяться за взаємною згодою Сторін шляхом укладення додаткових угод. Відповідно до п. 14.8. Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Кредитодавця та Позичальника. Оскільки, Правила надання кредитних коштів знаходяться у відкритому доступі на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавець не порушив прав позичальника, адже останній мав можливість необмежену кількість разів ознайомлюватись з цими умовами самостійно.
Щодо ідентифікації та верифікації Боржника.
Проходячи увесь встановлений Алгоритм, Позичальник особисто обирає умови кредиту, включно із сумою та строком його надання, і надає всі необхідні дані для оформлення договору, зокрема прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків та іншу інформацію, передбачену законодавством та правилами. Подаючи зазначені відомості та підтверджуючи їх достовірність, Позичальник не лише засвідчує своє свідоме та повне розуміння умов кредитного договору, але й визнає факт ознайомлення з усіма його положеннями, включаючи права та обов`язки сторін, порядок нарахування та сплати процентів, строки виконання зобов`язань, а також можливі наслідки їх невиконання. Одночасно Позичальник підтверджує свою згоду дотримуватись умов договору та бере на себе зобов`язання належним чином і в установлені строки виконувати всі обов`язки, що прямо чи опосередковано випливають із умов договору та чинного законодавства України.
При укладенні кредитного договору Первинний Кредитор здійснює комплекс заходів, спрямованих на повну ідентифікацію та верифікацію особи Позичальника. Такий процес розпочинається із надання Позичальником своїх персональних та ідентифікаційних даних під час заповнення Заявки на офіційному вебсайті Первинного Кредитора. Надані відомості проходять перевірку у бюро кредитних історій та звіряються з інформацією, отриманою з відповідних джерел, що забезпечує достовірне підтвердження особи Позичальника та унеможливлює укладення договору від імені іншої чи сторонньої особи.
Товариство належним чином вжило всіх необхідних заходів для ідентифікації та перевірки особи Позичальника, що повністю відповідає вимогам законодавства України та усталеній практиці укладення договорів у сфері фінансових послуг. Перед погодженням заявки на отримання кредиту Первинний кредитор здійснив комплексну перевірку не лише персональних даних Відповідача, але й його кредитоспроможності, що прямо передбачено положеннями ст.10 Закону України «Про споживче кредитування». Здійснені дії забезпечили достовірне підтвердження особи Відповідача та унеможливили укладення договору будь-якою іншою особою. На підставі отриманих результатів перевірки та дотримання встановлених процедур Позивач довів, що Відповідач уклав кредитний договір шляхом використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що є належним і допустимим способом підтвердження волевиявлення відповідно до законодавства України. Тим самим Відповідач підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитного договору, прийняття їх до виконання та добровільне взяття на себе відповідних фінансових зобов`язань.
Щодо перерахування кредитних коштів
Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та платіжним дорученням ініціювало переказ коштів в загальній сумі 9600,00 грн. на картковий рахунок відповідача. На підтвердження позовних вимог позивачем надано платіжне доручення № f2afadc3-b589-46c4-bbaa-32cc44ccca22 від 12.04.2023 з відміткою Товариства.
Жодного юридичного факту щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за кожною із транзакцій, ініційованими ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не встановлено, таким чином Позивач документально підтвердив виконання перерахування коштів Відповідачеві. Схожої позиції притримується Вищий господарський суд України в постанові від 02.07.2008 по справі № 10/115/07.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача.
Таким чином, оскільки первинний кредитор ініціював платіжну операцію шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача (Боржника) та згідно отриманої відповіді від АТ «ОЩАДБАНК» зазначається, що картка належить Відповідачу та відповідне перерахування було здійснено успішно - Позивач довів факт отримання Відповідачем коштів, а отже зобов`язання останнього за кредитним договором. 
Також звертаємо увагу Суду, що у відповіді від банку зазначено, що номер телефону, який вказано у заявці до кредитного договору є фінансовим номером ОСОБА_1 .
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до Позивача представниця позивача вказала, що відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги № 233 від 13.06.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Щодо оплати за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 представниця позивача звертала увагу, що подані Позивачем договори факторингу, протоколи погодження та витяги з реєстру прав вимоги самі по собі є достатніми для підтвердження заявлених вимог. Акти звірки, у свою чергу, виконують допоміжну функцію та додатково підтверджують сплату суми фінансування Фактором Клієнту, що свідчить про послідовність та узгодженість правової позиції Позивача. Надані Позивачем витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 10/1024-01 від 10.10.2024 та № 08/07/25-Е від 08.07.2025 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін.
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором.
Згідно п. 8.3.1. За період від дати видачі Кредиту до 12.05.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 299,30 (двісті дев`яносто дев`ять цілих три десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,82 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі – Дисконтна процентна ставка).
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 9 600,00 грн. (сума виданого кредиту)*30 (строк Кредиту)*0,82 (процентна ставка)/100= 2361,60 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів)
2361,60 /30=78,72 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 12.04.2023-12.05.2023 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»).
Згідно з п. 8.4. Після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним.
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 9 600,00 грн. (сума виданого кредиту)*32 (строк Кредиту)*2,98 (процентна ставка)/100= 9154,56 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 32 днів)
9 154,56 /32=286,08 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 13.05.2023-13.06.2023 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 
13.06.2023 право вимоги перейшло до ТОВ "ТАЛІОН ПЛЮС". Нове товариство продовжило нарахування за такою ж відсотковою ставкою. 
9 600,00 грн. (сума виданого кредиту)* 87 (строк Кредиту)*2,98 (процентна ставка)/100=24 888,96 грн нарахування, що здійснювалось за період 14.06.2023 - 08.09.2023 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Таліон Плюс»).
Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу представниця позивача звертала увагу, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином (а. с. 162 – 179).
06 квітня 2026 року від представника відповідача надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу, в якому представник відповідача просить застосувати до позивача захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивач не виконав процесуального обов`язку, покладеного процесуальним законом, а саме не надав відповіді на поставлені у відзиві запитання відповідача у формі заяви свідка. Вказав, що невиконання позивачем свого процесуального обов`язку порушує кореспондуюче цьому право відповідача отримати відповіді на питання, поставлені в порядку статті 93 ЦПК України. Крім того, просить встановити новий процесуальний строк на подання вичерпної відповіді у формі заяви свідка на кожне запитання по суті, поставлене відповідачем у відзиві на позовну заяву (а. с. 189 – 192).
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року у задоволенні клопотання представника відповідачки - Голуба В.В. про застосування заходів процесуального примусу було відмовлено, встановлено позивачу строк у п`ять днів з дня отримання даної ухвали для надання відповідачу і суду відповіді на запитання відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України у формі заяви свідка.

06 квітня 2026 року від представника відповідачки надійшла заява про врахування при винесенні рішення висновків Конституційного Суду України, Верховного Суду, у якій посилався на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013, згідно з яким умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. 
У пункті 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 зазначено, що особливості регулювання відносин за договором споживчого кредиту встановлені, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів», дія якого поширюється на правовідносини між кредитором і позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. 
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Висновки судів щодо порядку укладення електронного правочину. 
Представник відповідачки звертав увагу, що порядок укладання Договору кредитної лінії №871206953 від 12.04.2023 суперечить чинному законодавству, а тому він є нікчемним. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц). 
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони.
Також представник відповідачки посилався на постанову Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі №545/1750/21, згідно з яким укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Висновки судів щодо доведення факту передачі коштів.
Представник відповідачки звертав увагу на постанову Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №751/861/17, у якій зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.  
Висновки судів щодо обов`язку дослідження оригіналів електронних доказів.
Представник відповідачки посилався на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №922/51/20, від 14.12.2021 у справі №910/17662/19, у яких вказано, що суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. 
У постанові Верховного Суду від 15.07.2022 у справі №914/1003/21 указано, що Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.
Правові висновки щодо необхідності дослідження оригіналу та самостійної перевірки судом наявності на оригіналу електронного документа електронних цифрових підписів викладені у поставові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22.
У постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі №758/14925/23 суд зробив такі висновки: «можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби або з використанням спеціальних онлайн-сервісів. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу». 
Посилаючись на положення частини четвертої статті 263 ЦПК України, представник відповідачки просив при винесенні рішення у даній справі врахувати постанови Верховного Суду та відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, судове засідання просив проводити за відсутності відповідача та його представника (а. с. 193 - 198). 

10 квітня 2026 року від представниці позивача – Сахарової О.І. надійшла заява, у якій указано, що судом не встановлено обов`язку надавати позивачу окрему відповідь на кожне запитання представника відповідача у відповідності ст. 93 ЦПК та не встановлено заходів процесуального примусу за неналежне виконання. Чинне процесуальне законодавство вимагає від сторони належного обґрунтування своєї позиції, а не дослівного реагування на кожне поставлене запитання. Отже, позивач діє у межах наданих процесуальних прав та обов`язків і належним чином виконує вимоги законодавства. Однак, слід зазначити, що позивач при подані відповіді на відзив, надав змістовні та обґрунтовані пояснення щодо кожного питання, поставлених представником відповідача, виклавши свою правову позицію з урахуванням обставин справи та наявних доказів (а. с. 210 – 211).

У зв`язку із наданням судді Лівер І.В. тривалої відпустки відповідно до наказу № 03-ОС від 20 квітня 2026 року розпорядженням керівника апарату Решетилівського районного суду Полтавської області О. Радченка від 24 квітня 2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 546/1280/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2026 року дана справа була розподілена судді Зіненку Ю.В.
Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 27 квітня 2026 року справу прийнято до провадження та призначене судове засідання на 04 червня 2026 року.

04 червня 2026 року від представника відповідачки надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що ні виписка, ні платіжна інструкція, які надійшли на виконання ухвали суду, не містить інформації про те, що платником (ініціатором) переказу коштів у сумі 9600,00 є первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання пункту 5.1. умов договору №87120653. А отже у позові слід відмовити у повному обсязі (213 – 233). 

У судове засідання 04 червня 2026 року учасники справи не з`явилися.
У позовній заяві представник позивача О. Поляков, просив розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та проти заочного розгляду не заперечує.
У заяві від 06.04.2026 представник відповідачки просив проводити судове засідання за відсутності (а. с. 157).
У зв`язку з вищевикладеним розгляд справи проводиться із врахуванням положень частини другої статті 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 12 квітня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 871206953 (звор. а. с. 29 - а. с. 38). Відповідач підписав Договір одноразовим ідентифікатором MNV79GК2, що підтверджується, зокрема довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
З даної довідки судом установлено, що позичальниці ОСОБА_1 було відправлено ідентифікатор MNV79GК2 12.04.2023 на номер телефону НОМЕР_1 та введено позичальником 12.04.2023 (а. с. 13). 
Відповідно до п. 2.1 Договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 9600 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі – Договір).
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 9600 грн 00 коп. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 12.05.2023 (п. 2.3 кредитного договору).
Відповідно до п. 3.1 Договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Згідно п. 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п. 3.3 кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2361 грн 60 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, позичальник інформується через Особистий кабінет.
Продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього договору зазначенні в цьому договорі в момент його укладення. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов договору, зокрема строку дії договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору (п. 3.4 кредитного договору).
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору з метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в Заявці як обов`язкові. При подачі Заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та плановий строк дострокового повернення кредиту, протягом якого застосуються спеціальні умови користування кредитом - дисконтний період. Максимально доступна сума кредиту, яка доступна позичальнику і яку позичальник може отримати другим та наступними траншами, вказана в п. 2.1 договору як сума кредитного ліміту, та визначається кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу позичальника.
Відповідно до п. 4.10.6 Договору позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця, відповідно з цього моменту кредитодавець повідомлений про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання договору. Моментом підписання цього договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є формування на дання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є направлення кредитодавцем позичальнику повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор.
На момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 12.05.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п.7.1 Договору).
Відповідно до пункту 7.2 кредитного договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору (п.7.2.1); дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2, або п. 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5 договору (п.7.2.2).
Відповідно до п. 8.1 Договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено.
Процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче (пункт 8.2. Договору).
Згідно пункту 8.3. Договору протягом дисконтного кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначаються наступним чином: 
За період від дати видачі кредиту до 12.05.2023 проценти нараховуються за процентною ставкою 299,30 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,82 відсотків від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 8.3.1.);
У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження дисконтного періоду один або декілька разів, за період з наступного дня після 03.06.2023 проценти нараховуються за ставкою 747,34 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,05 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 8.3.2.).
Відповідно до пункту 8.4. Договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожен день користування ним. 
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п. 11.1 кредитного договору).
Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (п.14.1 кредитного договору).
У п. 15 кредитного договору зазначено реквізити сторін, зокрема і позичальника, а саме: зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідачки ОСОБА_1 , місце проживання,: АДРЕСА_1 ; податковий номер відповідачки - НОМЕР_2 ; адреса електронної пошти, номер телефону: НОМЕР_1 .
Кредитний договір підписаний одноразовим ідентифікатором MNV79GК2, який відправлений 12.04.2023 20:57:32, введено 12.04.2023 20:57:49 (а. с. 38).
У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 09.04.2023 зазначено такі відомості позичальника: прізвище, ім`я та по батькові – ОСОБА_1 , договір (оферта) № 871206953; дата укладення договору – 12.04.2023, сума кредиту – 9600,00; строк кредиту - 30 днів; зазначені персональні дані позичальника та номер карти – 5167-80ХХ-ХХХХ-9622 (а. с. 21).
У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 14.10.2024 о 23:25:26, зазначено такі дані: позичальник – ОСОБА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; паспортні дані; сума кредиту - 9600,00 грн; строк кредитування - 30; процентна ставка - 2,10 % в день; електронна адреса 0665370062marina@com.ua; номер телефону - НОМЕР_1 ; заявка на кредит подана - 09.04.2023 о 17:43; договір відправлений позичальнику 12 квітня 2023; акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор - MNV79GК2; номер телефону – НОМЕР_1 , ідентифікатор відправлено позичальнику - 12.04.2023 20:57:52; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству - 12.04.2023 20:57:52; перерахування грошових коштів позичальнику - 12.04.2023 20:58:03 (а. с. 13).
Відповідно до платіжного доручення від 12.04.2023 № f2afadc3-b589-46c4-bbaa-32cc44ccca22 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у розмірі 9600,00 грн на картковий рахунок № НОМЕР_3 , отримувач – ОСОБА_1 , код отримувача - НОМЕР_2 ; призначення платежу: переказ коштів згідно з договором № 871206953 від 12.04.2023, ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 (а. с. 10).
Згідно довідки від 23.05.2025, наданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання кредитного договору № 871206953 від 12.04.2023 кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: надавач платіжних послуг платника: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», надавач платіжних послуг отримувача: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», особа платника: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача: Убийвовк Марина Миколаївна, рахунок платника: НОМЕР_4 , рахунок/платіжна картка отримувача: 5167-80ХХ-ХХХХ-9622, сума платіжної операції: 9600,00 грн (а. с. 40).
Відповідно до листа АТ «Державний ощадний банк України» від 26.01.2026 №46/12-11/10902/2026/Бт в банку на ім`я  ОСОБА_1 відкрито банкківський рахунок № НОМЕР_5 , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_6 . Крім того згідно анкетних даних, які містяться в юридичній справі клієнта, фінансовим номером ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) визначено номер телефону НОМЕР_7 (а. с. 132) 
Крім того на долученому до даного листа CD диску міститься копія платіжної інструкції N 3519720917 (#1243519720917) вiд «14 » квітня 2023 року відповідно до якої на рахунок отримувача №НОМЕР_5 від платника, рахунок № НОМЕР_8 надійшли кошти у сумі 9600,00 грн (а. с. 133). 
Також відповідно до банківської виписки, яка міститься на долученому до листа АТ «Державний ощадний банк України» від 26.01.2026 CD диску 13 квітня 2023 року на рахунок ОСОБА_2 було зараховано 9600,00 грн, найменування податника - ФІЛІЯ ПОЛТАВСЬКЕ АТ «ОЩАДБАНК», призначення платежу - «Зарахування переказу на рахунок CH Payment: MasterCard Acq -> Our EuroCard/MasterCard $UKR$KYIV$CASH2CARD MONEYVEOC2C$734736$9600.00$980$#$20230412205800$6536$E$NEV$W0000094$696734140$700$$ (а. с. 133). 
Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сума заборгованості відповідачки ОСОБА_2 за період з 12.04.2023 по 13.06.2023 становить 21 116,16 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 9600,00 грн; заборгованість за процентами - 11516,00 грн (а. с. 55 - 56).
Відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 871206953, складеної ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», сума заборгованості відповідача ОСОБА_2 за період з 13.06.2023 по 10.10.2024 - 46005,12 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 9600,00 грн; заборгованість за процентами - 46005,12 грн (а. с. а. с. 52, 53 - 54).

28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 80 -83) з додатковими угодами (звор. а. с. 83, а. с. 84 - 92). 
Відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (а. с. 86 - 89).
31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 91 зворот).
31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року (а. с. 92)
Відповідно до Реєстру прав вимоги №233 від 13.06.2023 до договору факторингу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 871206953 від 12.04.2023 на суму 21116,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 9600,00 гривень; сума заборгованості за відсотками – 11516,16 гривень (а. с. 78, звор. а. с. 78).
10.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 10/1024-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 72 - 75).
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.2024 до договору факторингу № № 10/1024-01 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 871206953 від 12.04.2023 на суму 46005,12 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 9600,00 гривень; сума заборгованості за відсотками – 36405,12 гривень (а. с. 70, звор. а. с. 70).
08 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», а ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а. с. 64 - 67).
Відповідно до п.1.1 договору факторингу № 08/07/25-Е за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.
Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним Акта прийому-передачі Реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.5 цього договору).
Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу № № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» відступила право вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_2 після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 871206953 від 12.04.2023 на суму 46005,12 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 9600,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 36405,12 гривень (а. с. 62).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд 

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). 
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. 
Даний висновок суду базується на висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 569/8962/16-ц.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частинами першою та другою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з вимогами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Даючи оцінку викладеним у відзиві та додаткових поясненнях доводам сторони відповідача суд зазначає наступне.

Щодо посилання представника відповідачки у відзиві на позовну заяву про відсутність підстав застосування Закону України «Про електронну комерцію» з огляду на положення абзацу третьої частини другої статті 1 цього закону суд зазначає наступне.
Так, відповідно до абзацу третьої частини другої статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.
Між тим пунктом 14.2 договору кредитної лінії від 12.04.2023 №871206953 визначено, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення даного договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Тобто, сторони домовилися про застосування положень Закону «Про електронну комерцію» до кредитного договору, а отже указані доводи представника відповідача є безпідставними. 

Щодо посилання представника відповідачки на нікчемність кредитного договору, у зв`язку з недодержанням письмової форми та відсутністю підпису відповідачки суд звертає увагу на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Підписання договору ОСОБА_2 підтверджується змістом договору, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, номер паспорта та дату його видачі, РНОКПП та адресу місця проживання. 
Доказів підписання договорів від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачкою суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано.
Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору та додаткової угоди саме відповідачкою.
У своїй заяві представник відповідачки просив звернути увагу на ряд постанов суду щодо обов`язку дослідження оригіналів електронних доказів. 
Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 зазначив про те, що «безпідставним є твердження заявника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки подані сторонами електронні докази не досліджувалися в оригіналі, з огляду на таке.
Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У матеріалах справи є роздруківки договору кредитної ліній №871206953, заявки на отримання грошових коштів у кредит від 09.04.2023, у якій зазначено такі відомості про позичальника, довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», копія платіжного доручення від 12.04.2023, інформація та виписка, які надійшли з банківської установи.
Порушень порядку надання і отримання доказів у суді не встановлено, у суду не було сумніву щодо відповідності паперової копії електронного доказу оригіналу.
Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу.
Ураховуючи викладене, а також те, що судом було установлено про укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, указані доводи сторони відповідача судом не приймаються до уваги. 

Щодо неукладення кредитного договору, відсутності підписаних обома сторонами у дату укладення оригіналів, яких не існує ні в якій формі.
Суд також не приймає указані доводи, оскільки факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа (частина друга статті 7 цього закону).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису;
Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (частина шоста статті 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»).
Суд звертає на частину дванадцяту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У свою чергу статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд не приймає посилання відповідача у заяві про врахування висновків Верховного Суду, зокрема на постанову Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22, у якій зазначено, що висновок про те, що електронний документ не підписаний ЕЦП, має ґрунтуватися на результатах відповідної перевірки через офіційний вебсайт ЦЗО (www.czo.gov.ua), оскільки у цій постанові йшлося про перевірку поданих до суду документів, підписаних кваліфікованим електронним підписом.
У той же час як установлено судом із матеріалів справи відповідачкою ОСОБА_2 кредитний договір було підписано саме за допомогою одноразового ідентифікатора MNV79GK2. Відповідно примірник електронного документа з накладеним на нього електронним підписом одноразовим ідентифікатором є оригіналом такого документу, який був надісланий на електронну пошту відповідача.
Ураховуючи, що кредитний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором без створення кваліфікованого сертифіката електронного підпису (електронного цифрового підпису), а тому перевірити оригінали електронних документів, у тому числі і оригінал кредитного договору за допомогою державного веб-сайту https://czo.gov.ua/verify є неможливим.
Інша наведена відповідачем практика Верховного Суду з приводу заперечень у цій частині є нерелевантною спірним правовідносинам. 
Так, зокрема, відповідач посилався на постанову Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №910/1162/19, у якій указано, що «на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Суди попередніх інстанцій, надавши оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, дійшли висновку, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами у справі. При цьому судами встановлено відсутність будь-яких доказів того, що копії договору та видаткової накладної, електронні листи, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення».
Однак суд повторно звертає увагу, що у даній справі  відповідачкою ОСОБА_2 кредитний договір було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора MNV79GK2, що у відповідності до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» є моментом його підписання. У свою чергу кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.
Відповідач був повністю ознайомлений з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а отже цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.
Подібні висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20 та ряду інших. 

Щодо відсутності доказів перерахування коштів первісним кредитором відповідачу.
Суд погоджується із стороною відповідача щодо того, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Так, згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. 
Між тим на виконання ухвали суду банківською установою було надано виписку по рахунку ОСОБА_2 , яка підтверджує перерахування 13.04.2023 коштів відповідачці у сумі 9600,00 грн.
Твердження представника відповідачки про те, що ні випискою, ні платіжною інструкцією не підтверджується те, що кредитні кошти надійшли саме від первісного кредитора судом до уваги не беруться, оскільки сума грошових коштів та дата операції (13.04.2026) відповідають сумі кредиту та даті укладення кредитного договору (12.04.2026). 
До того ж у банківській виписці, яка міститься на долученому до листа АТ «Державний ощадний банк України» від 26.01.2026 CD диску у графі «призначення платежу» зазначено - «Зарахування переказу на рахунок CH Payment: MasterCard Acq -> Our EuroCard/MasterCard $UKR$KYIV$CASH2CARD MONEYVEOC2C$734736$9600.00$980$#$20230412205800$6536$E$NEV$W0000094$696734140$700$$ (а. с. 133).
Указані обставини дають підстави вважати, що саме первісним кредитором було перераховано відповідачці обумовлену кредитним договором суму грошових коштів. 

Щодо доводів представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів надання відповідачу примірнику кредитного договору та додатків до нього.
Суд звертає увагу, що у пункті 14.23 кредитного договору від 12.04.2023 зазначено, що примірник договору в електронному вигляді завжди доступний для скасування у особистому кабінеті позичальника. 
Тобто, відповідачка у будь – який момент могла самостійно отримати копію кредитного договору. 

Щодо наведення позивачем факт переходу права вимоги за договорами факторингу суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц).
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
У статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину.
Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зазначив, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи не містять доказів нікчемності або визнання недійсними наявних у матеріалах справи договорів факторингу щодо відступлення права грошової вимоги за договором кредитної лінії № 871206953 від 12.04.2023, укладеним первісним кредитором з відповідачкою ОСОБА_2 .
У даній справі судом установлено, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», з урахуванням внесених до нього змін, діяв як на час укладення кредитного договору з відповідачем - 12.04.2023, так і на час підписання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» до Реєстру прав вимоги до договору факторингу №233 від 13.06.2023 на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, оскільки 31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/111/-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року (а. с. 91 зворот). 
У свою чергу відповідно до п. 4.1. додаткової угоди №26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги. 
Таким чином, права кредитора за спірним кредитним договором перейшли до ТОВ «Таліон плюс» після виникнення права вимоги первісного кредитора до боржника ОСОБА_2 , та відповідно в порядку подальшого правонаступництва таке право було набуте позивачем ТОВ «ФК «Ейс» за договорами, презумпція правомірності яких на час розгляду справи в суді не була спростована.
Тобто, на думку суду, позивачем було доведено право вимоги до відповідачки. З огляду на викладене, наведена відповідачкою практика Верховного Суду щодо належного підтвердження факту відступлення права вимоги судом за обставин даної справи до уваги не береться. 

Щодо відсутності доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення прав вимоги за кредитним договором.
Верховний Суд у постанові від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18 зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
У той же час у справі №753/20537/18 судами було установлено, що за договором про відступлення прав вимоги новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплата боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 2 до цього договору. 
У той же час відповідно до п. 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» в день підписання ними Реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку.
Згідно пункту 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 цей договір набирає чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками. 
Тобто, момент набрання чинності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно його змісту, не пов`язаний з проведенням оплати за цим договором.
Отже, доводи відповідачки спростовуються вищезазначеними установленими обставинами та підтверджують факт переходу права вимоги за Договором до позивача.

Щодо доводів представника відповідача щодо відсутності права нараховувати відсотки після 12.05.2023, оскільки строк кредитування у спірному договорі кредитної лінії № 871206953 від 12.04.2023 визначений у 30 днів.
З цього приводу суд зазначає, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що відповідачу нараховувалися проценти за користуванням кредитом з розрахунку 0,82 % в день від дати видачі кредиту до 12.05.2023 та 2,98 % після закінчення дисконтного періоду в день за користування кредитом. 
Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за кредитом, арифметичних чи логічних помилок не виявив.
Пунктом 2.3. договору визначена орієнтовна дата повернення кредитних коштів, проте строк дії договору визначений пунктом 11.1., відповідно до якого договір діє протягом 5 років. 
Суд зазначає, що проценти нараховані позивачем у межах строку кредитування та не перевищують суму процентів, нарахованих за ставками, визначеними умовами кредитного договору.
Отже, твердження представника відповідача про те, що строк кредитування у спірному договорі кредитної лінії № 871206953 від 12.04.2023 визначений у 30 днів є помилковим. 
Суд ураховує, що частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
У той же час, як установлено судом із розрахунків заборгованості, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися за період з 12.04.2023 по 08.09.2023, тобто до набрання чинності цим законом. 
З огляду на це суд приймає до уваги подані стороною позивача розрахунки заборгованості. 
Щодо рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013, на яке посилався представник відповідачки, суд зазначає наступне.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 березня 2021 року у справі № 921/580/19 зазначено: «згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки».
У той же час у даній справі вимог про стягнення з відповідачки неустойки позивачем не заявлено, а відтак це рішення жодного відношення до питання розміру процентів за кредитними договорами не має.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає докази сторони позивача більш переконливим, у свою чергу на спростування доводів позивача стороною відповідача докази не подавались. Тобто,стороною позивача було доведено наявність між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі Договору кредитної лінії №698302892 від 04.05.2023. 
Вищевказані висновки не суперечать постановам Верховного Суду, на які просив звернути увагу відповідач у відзив та заяві від 06.04.2026. 
Таким чином позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 46005,12 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 9600,00 грн та заборгованість за нарахованими процентами – 36405,12 грн.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції про сплату судового збору від 12 січня 2026 року № 32604 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 118). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 120).
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі з відповідачки відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають до стягнення судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне.
Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Соломка О.В. (а. с. 47), копію договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а. с. 50 - 51); копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року (а. с. 52 зворот); копію додаткової угоди № 25770775455 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 грудня 2025 року (а. с. 49); копію акта прийому-передачі наданих послуг від 25 грудня 2025 року (а.с. 61).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 20 серпня 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» (клієнт) та адвокатським бюро «Соломко та партнери», клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Згідно з пунктами 3.3. та 3.4. договору про надання правничої допомоги гонорар складається з суми вартості, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року. Після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. 
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року стороні позивача були надані наступні правові та юридичні послуги та їх вартість: складання позовної заяви – 5000 грн, кількість годин – 2; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника – 1000,00 грн, кількість годин – 2; підготовка клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором– 1000,00 грн, кількість годин – 2. Всього – 7000,00 грн (а. с. 48).
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
У відзиві на позов відповідач зазначав, що витрати у сумі 7000,00 грн, які позивач просив стягнути з відповідача, є неспівмірними із наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідає реальному стану речей.
Суд погоджується з таким твердженням з огляду на наступне.
У частині 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 754/7992/20.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На думку суду, стягнення із відповідача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, не можна вважати пропорційним меті відшкодування таких витрат. 
Суд враховує завдання цивільного судочинства, особливості (категорію та складність) спору, значення його для сторін, те, щодана справа не є складною, судові засідання проводилися за відсутності представника позивача, позовна заява виконана у типовій формі для позовів про стягнення заборгованості, тому суд вважає, що вказана сума за надання правової допомоги є завищеною.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що розмір витрат на правничу допомогу позивача, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, необхідно зменшити до 5000,00 грн, що не становитиме надмірний тягар для неї.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 83, 128, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії № 871206953 від 12 квітня 2023 року в сумі 46005 (сорок шість тисяч п`ять) гривень 12 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту – 9600 гривень 00 копійок та заборгованість відсотками – 36405 гривень 12 копійки.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 00 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», юридична адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, кабінет 13, м. Київ, 02094, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 42986956.
Представниця позивача – Сахарова Ольга Ігорівна, адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, м. Київ, 02094, РНОКПП - НОМЕР_9 .
Відповідачка –  ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Представник відповідача – ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Ю.В. Зіненко