Київський районний суд м. Полтави 

Справа № 552/1971/26 
Провадження №2/552/1961/26
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2026  Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого  - судді Самсонової О.А.
секретар судового засідання Хрипунова Т.В.,

учасники справи та їх представники:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,
представник позивача – Чехун Юлія Віталіївна,
відповідач – ОСОБА_1 ,
представник відповідача - Зачепіло Зоряна Ярославівна,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и в:

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
В позовній заяві посилався на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 16.09.2023 року укладено кредитний договір № 16.09.2023-100002891. Відповідно до договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 31 день з дати його надання. Але відповідач належним чином свої зобов`язання не виконав, кошти позивачу не повернув. Внаслідок цього утворилася заборгованість у розмірі 11916,24 грн.
Тому позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11916,24 грн. та судові витрати у розмірі 2662,40 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2026 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив у повному обсязі (а.с. 69-74).
У відзиві зазначав, що не погоджується із сумою заборгованості у розмірі 11916,24 грн., вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню.
Вказував, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу йому кредитних коштів саме у тих розмірах, що зазначає позивач. Сама по собі надана позивачем довідка, сформована платіжним сервісом «ПриватБанк» системою Liqpay, не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано.
Також у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення ним умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Разом з тим, доданий розрахунок є документом, що складений самим позивачем, а тому інформація зазначена в ньому не може бути доказом наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування заборгованості.
Зазначав, що нараховані відсотки є незаконними та підлягають списанню тому, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому проценти за кредитним договором не повинні нараховуватись, оскільки на нього поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
На підставі вищевикладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погодившись з доводами, викладеними відповідачем у відзиві, позивач надав відповідь на відзив (а.с. 85-92).
У відповіді на відзив вказував, що кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір, підписувались електронним підписом, а стороною відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Підписуючи Оферту відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Відтак, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору). Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Зазначав, що кошти було перераховано на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак є належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, відповідач не надав до суду виписки по рахунках в банківських установах на спростування доказів, наданих позивачем.
Також відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента- ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Вказував, що відповідно до копії військового квитка та довідки форми 5, ОСОБА_1 призваний на військову службу 20.01.2025 року, тоді як кредитний договір укладений 16.09.2023 року (дата повернення кредиту – 16.10.2023 року). З огляду на зазначене, права на відповідну пільгу відповідач не має, оскільки він не підтвердив свій статус військовослужбовця на час дії кредитного договору.
З посиланням на вказані обставини позивач просив позов задовольнити.
Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив здійснювати розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. При цьому представник відповідача звернулась до суду з заявою про проведення судового засідання за їх відсутності.
Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 16.09.2023 року укладено Кредитний договір № 16.09.2023-100002891 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору, заявки на отримання кредитного договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), що є невід`ємною частиною даного Договору.
Договір укладено в електронній формі.
Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначає правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
Електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно ч. 1, 3 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 ст. 11 Закону визначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
ОСОБА_1 16.09.2023 року електронним цифровим підписом P111 підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, паспорт кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови Договору.
Відповідач будь-яких доказів того, що він такий договір не укладав, до матеріалів справи не надав.
На підставі викладеного судом встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини з кредитного договору № 16.09.2023-100002891 від 16.09.2023 року.
Згідно умов кредитного договору № 16.09.2023-100002891 від 16.09.2023 року відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 31 день з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту – 16.10.2023 року.
Первинний період користування кредитом - 3 днів з дня його надання ("первинний період").
Черговий період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду ("черговий період")
Продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У позичальника та кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту.
Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку
Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку.
Протягом строку дії договору тарифи за фінансовою послугою залишаються незмінними. Комісії договором не встановлені. Кредитодавець не надає супровідних послуг.
ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 117467,50%
Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 13208 грн. 00 коп.
Видача кредитних коштів здійснювалася за допомогою системи LiqPay АТ «ПриватБанк», що підтверджується квитанцією № 2366362344 від 16.09.2023 року, з якої вбачається, що на платіжний інструмент № 537541*08 було зараховано грошові кошти у сумі 8000 грн, із зазначенням призначення платіжної операції: видача за договором № 16.09.2023-100002891.
При цьому номер договору збігається із номером договору, укладеним з відповідачем, а номер картки з номером картки, зазначеним у кредитному договорі відповідачем.
Доказів того, що банківська картка з відповідним номером ОСОБА_1 не належить, матеріали справи не містять.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що надана позивачем квитанція системи LiqPay АТ «ПриватБанк» не є доказом переказу коштів, зокрема з підстав того, що вона не містить повного номера картки, оскільки маскований формат номера картки відповідає вимогам НБУ за п. 10 Положення № 113 від 03.11.2021, п. 64 Положення № 164 від 29.07.2022.
Також суд звертає увагу, що позивач ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахувало за допомогою сервісу LIQPAY кредитні кошти на вже наявну картку відповідача.
Відповідач же доказів того, що він не отримував вказані кошти, суду не надав.
Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд встановив, що 16.09.2023 року ОСОБА_1 одержано кошти в кредит у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі.
В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно розрахунку за кредитним договором № 16.09.2023-100002891 від 16.09.2023 року, позивач обраховує заборгованість відповідача таким чином: 
заборгованість по тілу кредиту - 7504,00 грн., 
заборгованість по процентах – 4412,24 грн. 
При цьому проценти нараховано за період з 16 вересня 2023 року по 16 жовтня 2023 року.
Вказаний розмір заборгованості відповідає умовам кредитного договору, проценти нараховано в межах строку кредитування, враховано часткову сплату боргу ОСОБА_1 .
Крім того, відповідач посилається на застосування відносно нього пільги, що передбачена частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.
Згідно вказаної статті військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідач призваний до лав Збройних Сил України 20 січня 2025 року на підставі Указу Президента України №69/202 від 24.02.2022 року, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим 15 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 77-81).
Відповідно до розрахунку заборгованості, зобов`язання щодо сплати відсотків у розмірі 4412,24 грн у відповідача виникло ще до його призову на військову службу.
В той період відповідач не мав статусу військовослужбовця, а тому норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли до того, як він був призваний на військову службу.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Відповідач свого розрахунку заборгованості не надав, як не надав і доказів сплати заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, на порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит у визначений договором строк не повернув.
За таких обставин з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 11916,24 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7504,00 грн., заборгованість по процентах – 4412,24 грн.
Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2662,40 грн на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.
Керуючись ст.ст.259,263-265 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 16.09.2023-100002891 від 16.09.2023 року у розмірі 11916,24 грн., а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн., а всього стягнути 14578,64 грн. (чотирнадцять тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки).
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833,
відповідач – ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 03.06.2026 року.

Головуючий        О.А. Самсонова