УХВАЛА

06 липня 2026 року
м. Київ

справа № 442/5425/16
провадження № 61-8756ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстицію (м. Львів) Костишина Назара Романовича у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про усунення перешкод користування приміщенням,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області 
від 14 вересня 2017 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки (далі - Дрогобицьке «ДМБТІ та ЕО»), про усунення перешкод користування приміщенням задоволено.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням загального користування площею 6,3 кв. м, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення у попередній стан зруйнованих конструктивних елементів житлового будинку, а саме відремонтувати зруйновані сходи та перегородки, розблокувати дверний пройом, що закриває вхід з приміщенням кухні, площею 5,5 кв. м, у приміщення загального користування, площею 6,3 кв. м, у будинку 
АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 
2020 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 01 вересня 2020 року, заяву ОСОБА_4 задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) ОСОБА_2 на правонаступника - ОСОБА_4 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц, виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 
2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження (боржника) ОСОБА_3 на правонаступника ОСОБА_5 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 із виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц, виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_4 ) 

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 
2023 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 04 червня 2024 року, подання відділу державної виконавчої служби задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження (боржника) ОСОБА_5 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц, виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 
2025 року у задоволенні подання начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (далі - Дрогобицький ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області) Н. Р. Костишина про заміну сторони (боржника) у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 
2025 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення.
Подання начальника Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Костишина Н. Р. задоволено.
Замінено сторону виконавчого провадження (боржника) ОСОБА_1 на ОСОБА_6 у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 442/545/16-ц, виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Скарга обґрунтована тим, що старшим державним виконавцем Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Костишиним Н. Р. винесено постанову ВП № НОМЕР_2 від 04 січня 2024 року про переведення на 
ОСОБА_1 обов`язків боржника за виконавчим листом № 442/5425/16, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 23 жовтня 
2017 року з примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 23 жовтня 2017 року, яким було зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням загального користування, площею 6,3 кв. м, яке знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 шляхом приведення у попередній стан зруйнованих конструктивних елементів житлового будинку, а саме відремонтувати зруйновані сходи та перегородки, розблокувати дверний пройом, що закриває вхід з приміщенням кухні, площею 
5,5 кв. м, у приміщення загального користування, площею 6, 3 кв. м, у будинку 
АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вважала, що оскільки вона не брала участі у розгляді вище вказаної справи, виконавче провадження підлягає закінченню, а виконавчий лист поверненню, так як у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки державним виконавцем вчиняється бездіяльність та його діями повністю ігнорується і не виконується пряма норма законів, змушена звернутися до суду.

Враховуючи викладене, просила суд:
1) визнати незаконною бездіяльність старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області Костишина Н. Р. щодо нереагування (в десятиденний термін) на подану нею заяву про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 04 січня 2024 року про переведення на ОСОБА_1 обов`язків боржника за виконавчим листом № 442/5425/16, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 23 жовтня 2017 року та повернення виконавчого листа до суду, який його видав;
2) зобов`язати старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області Костишина Н. Р. винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 від 04 січня 2024 року про переведення на ОСОБА_1 обов`язків боржника за виконавчим листом 
№ 442/5425/16, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 
23 жовтня 2017 року та повернення виконавчого листа до суду, який його видав.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 
2025 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 26 травня 2026 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 в ході розгляду поданої скарги не довела наявності порушення своїх прав рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого у цій справі.

26 червня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2026 року (надійшла до суду 30 червня 2026 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суду попередніх інстанції не застосували положення статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», унаслідок чого необґрунтовано відмовили у задоволенні скарги. Поза увагою судів залишилось також те, що державним виконавцем постановою від 03 вересня 2024 року повторно накладено штраф за невиконання рішення суду, а 03 жовтня 2024 року він звернувся до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення, а відтак у зв`язку із цим, починаючи 
з 03 жовтня 2024 року державний виконавець зобов`язаний був або самостійно виконати виконавчий лист, без залучення боржника, або закрити виконавче провадження, чого ним не було зроблено. Незважаючи на такі обставини, державний виконавець у грудні 2024 року звертається до суду з поданням про заміну боржника у виконавчому провадженні з ОСОБА_1 на ОСОБА_6 , внаслідок чого допускає порушенням вимог частини другої статті 19 Конституції України.

Колегія суддів, оцінивши доводи касаційної скарги та норми права, застосовані судами попередніх інстанцій, вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою. 
Судами попередніх інстанції встановлено, що на примусовому виконанні 
у Дрогобицькому ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області перебуває виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні приміщенням загального користування, площею 6,3 кв. м, яке знаходиться на першому поверсі буд. 
АДРЕСА_1 шляхом приведення у попередній стан зруйновані конструктивні елементи житлового будинку, а саме відремонтувати зруйновані сходи та перегородки розблокувати дверний пройом, що закриває вхід 
із приміщенням кухні, площею 5, 5 кв. м у приміщення загального користування, площею 6, 3 кв. м, у буд. АДРЕСА_1 .
Виконавче провадження відкрито постановою від 15 грудня 2020 року.
04 січня 2024 року старшим державним виконавцем Дрогобицького ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області Костишиним Н. Р. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінено сторону (боржника) ОСОБА_5 на ОСОБА_1 . 
Зі змісту постанови убачається, що така винесена у зв`язку із надходженням до відділу ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 грудня 2023 року у справі № 442/5425/16-ц про заміну боржника у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_2 з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 .
Постановою старшого державного виконавця Дрогобицького ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області Костишина Н. Р. від 13 серпня 2024 року за невиконання рішення суду накладено на боржника ОСОБА_1 штраф 
у розмірі 1 700,00 грн, а постановою від 03 вересня 2024 року накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 3 400,00 грн.
03 жовтня 2024 року Дрогобицький ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області звернувся до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області з повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 
13 травня 2025 року старшим державним виконавцем Дрогобицького ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області Костишиним Н. Р. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, якою зупинено вчинення виконавчих дій 
із примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16-ц, виданого 23 жовтня 2017 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького ВДВС 
у Дрогобицькому районі Львівської області з повторною заявою, в якій просила винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 та повернути виконавчий лист № 442/5425/16-ц від 23 жовтня 2017 року до суду, який його видав. 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією 
із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).
Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно 
з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Статтею 4471 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх 
у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час подання скарги).

Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 904/7326/17).

Верховний Суд висновував, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18).

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Зокрема, частинами першою - третьою вказаної статті передбачено, що 
за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, 
в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, відповідно до наведеної норми права, повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У пункті 5 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що починаючи з вересня 2024 року, за ініціативи саме ОСОБА_1 вживалися заходи щодо заміни її як боржника 
у виконавчому провадженні ВП № № НОМЕР_2 на її правонаступника, а саме на ОСОБА_6 , у травні 2025 року зупинено вчинення виконавчих дій в згаданому виконавчому провадженні, з вересня 2025 року ОСОБА_1 втратила свій статус боржника у цьому виконавчому провадженні, за таких обставин відсутня бездіяльність державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 442/5425/16, адже жодних прав ОСОБА_1 в даному випадку не порушено.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги касаційної скарги за своїм змістом є аналогічними вимогам апеляційної скарги.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів 
у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2026 року 
є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 
від 17 грудня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстицію 
(м. Львів) Костишина Назара Романовича у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про усунення перешкод користування приміщенням відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк