Справа № 638/26095/25
Провадження № 2/638/4565/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Семіряд І.В., 
за участю секретарів Дудки Є.М., Косіневської К.Р.,
за участю
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника позивачів ОСОБА_3 , 
відповідача ОСОБА_1 ,
третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника відповідача 
та третіх осіб ОСОБА_6 ,
представника третьої особи Леснікової Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальник,-
ВСТАНОВИВ:
24.12.2025 позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказують, що відповідач ОСОБА_1 з 04.09.2010 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 . За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_1 . Вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі. У вироці суду зазначено, що вчинення ОСОБА_1 злочину потягло тяжкі наслідки у вигляді загибелі матері ОСОБА_1 , позбавив дитину самого найціннішого материнської любові та турботи, права на повноцінну сім`ю. Отже, вчиняючи кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_1 не лише позбавив життя свою дружину, а й позбавив ОСОБА_1 материнської турботи. Позивачі вважають, що у даній справі наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме засудження відповідача за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, адже ОСОБА_1 визнано винним у вчинені вбивства матері позивача. Вчиняючи кримінальне правопорушення ОСОБА_1 не тільки заподіяв шкоди у спосіб вбивства матері позивача, а й завдав непоправної, незворотної шкоди безпосередньо своїй дитині, позбавивши власну дитину материнської любові, турботи, права на повноцінну сім`ю. У разі позбавлення батьківських прав відносно позивача, зважаючи на смерть матері, позивач ОСОБА_1 набуває статусу неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, є підстави для встановлення піклувальника. ОСОБА_2 є особою з повною цивільною дієздатністю, подала згоду на призначення її піклувальником, є бабою позивача, має можливість виконувати піклувальника, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога, має підтримку ОСОБА_1 , у призначенні її піклувальником. У зв`язку з чим ОСОБА_2 має бути призначена піклувальником її онука ОСОБА_1 у зв`язку з чим позивачі просили позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо його сина ОСОБА_1 , встановити піклування над ОСОБА_1 та призначити піклувальника ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2025 вказану справу передано в провадженні судді Семіряд І.В.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом направлено запит Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь отримано 25.12.2025. 
25.12.2025 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі, призначено судове засідання.
18.03.2026 Департаментом служб у справах дітей подано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1 
05.05.2026 представником відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_6 подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, матеріали справи не містять доказів засудження відповідача за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Незважаючи на знаходження ОСОБА_1 у місцях позбавлення волі та на неможливість вільного спілкування із сином, ОСОБА_1 не припиняє листування із ОСОБА_8 , цікавиться його успіхами та навчанням. Після отримання копії позову з додатками звернувся за правовою допомогою до адвоката та заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Встановлення опіки не залежить від позбавлення батьківських прав та судовий порядок при цьому не є обов`язковим. У зв`язку з чим представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю обставин, на які позивач посилається в своїй позовній заяві.
13.05.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова підготовче засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що позов підтримує у повному обсязі, баба про нього турбується, він хоче з нею жити, до батька жодних родинних почуттів не має, спілкуватися з батьком не хоче, це його особиста думка, він її висловив без будь-якого примусу. 
Позивач ОСОБА_2 підтримала позов, просила задовольнити, зазначила, що дитина живе з нею два роки, вона працює та має змогу утримувати онука, стан здоров`я добрий.
Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила задовольнити, з підстав, викладених у позові. 
Представник відповідача ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 – ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги визнають в частині встановлення піклувальника, так як дитина живе з бабою та у них нормальні стосунки, вона його виховує. Проти позову в частині позбавлення батьківських прав заперечують, оскільки підстав для позбавлення батьківських прав немає. До подій у батька та сина були добрі стосунки.
Відповідач ОСОБА_1 , який брав участь у судовому засіданні, в режимі відеоконференція через установу відбування покарання –ДУ «Диканівська виправна колонія №12, у судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначив, що хоче спілкуватися з дитиною, любить сина, він звертався до органів опіки оскільки хоче спілкуватися зі своїм сином. До засудження він весь час піклувався про сина, виховував його, водив його до школи, займався його розвитком. Син до нього добре відносився, конфліктів не було, свої батьківські обов`язки виконував сумлінно. На теперішній час він також хоче піклуватися про сина, спілкуватися з ним.
Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що не проти встановлення піклування над онуком, але проти щоб її сина (відповідача) позбавляли батьківських прав, у них були нормальні стосунки, батько цікавився життям сина, ніколи не бив дитину та не принижував. Син (відповідач) хоче утримувати свого сина.
Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, погоджується на те, щоб онук жив з бабою, проти щоб позбавили батьківських прав ОСОБА_1 . 
Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей – Лєснікова Г.Б. у судовому засіданні підтримала висновок щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_1 , а також не заперечувала проти встановлення піклування над ОСОБА_1 . У дитини з бабою гарні стосунки та він не хоче спілкуватися з батьком, дитина не хоче щоб батько йому допомагав. Дитина всім забезпечена, про нього турбується баба. 
Суд, вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, представника відповідача та третіх осіб, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_9 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції.
Батьками неповнолітнього ОСОБА_1 є ОСОБА_1 (відповідач) та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 (мати позивача) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , видане Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 №638/15101/24, який залишено в силі ухвалою Харківського апеляційного суду від 25.11.2025, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. 
Зазначеним вироком суду від 30.09.2025 встановлено, що « ОСОБА_1 реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , розуміючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання, перебуваючи біля комори, де також знаходилась ОСОБА_10 , використовуючи малозначний привід у вигляді неприязного відношення та ревнощів, діючи умисно, протиправно, використовуючи фактор раптовості, зненацька, наніс останній невстановленим в ході досудового розслідування предметом в область грудної клітини та живота, не менше чотирьох ударів. Від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_10 на місці вчинення злочину. Далі, ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи у тому ж місці та у той же час, з метою приховання вчиненого вбивства, перетягнув тіло останньої у ванну кімнату та за допомогою ножа, який взяв на кухні, відрізав ОСОБА_10 посмертно голову та кисті обох рук, після чого склав тіло ОСОБА_11 до валізи, а кисті рук та голову у чорні пакети і приблизно через дві години залишив місце вчинення злочину.
Продовжуючи свої злочині дії, в той же день у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 12 год 41 хв., ОСОБА_1 перевіз валізу з тілом ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де намагався приховати сліди злочину шляхом скидання тіла ОСОБА_12 до льоху за вищевказаною адресою та підпалу тіла останньої, приховавши в свою чергу голову ОСОБА_11 в лісосмузі за адресою: АДРЕСА_2 , координати: 5004631,3622486, а кисті рук у невстановленому під час досудового розслідування місці».
Окрім того, призначаючи ОСОБА_1 покарання суд зазначив, що «Таку визначену міру покарання суд застосовує до обвинуваченого ОСОБА_1 , враховуючи також характер вчиненого злочину, відносини між обвинуваченим та загиблою, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді загибелі близької людини, з якою обвинувачений прожив більше 10 років у шлюбі, і яка була матір`ю його малолітнього сина, тим самим позбавивши дитину самого найціннішого – материнської любові та турботи, права на повноцінну сім`ю. Нехтуючи нормами моралі та сімейними цінностями, обвинувачений, внаслідок тривалого непорозуміння подружжя, з особистих мотивів, викликаних ревнощами, під час вирішення конфлікту, позбавив життя ОСОБА_10 , розуміючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання. При цьому дії, які вчиняв ОСОБА_1 після вчинення злочину, були направлені на спотворення подій з метою сховати сліди злочину та відвернути увагу близьких і знайомих загиблої від тяжких наслідків, з використанням в подальшому мобільного пристрою загиблої від її імені та створюючи враження керованої нею поведінки, яка мала сприяти подальшому зникненню померлої. Також, суд враховує відсутність осуду свого діяння з боку ОСОБА_1 , який не зважаючи на тривалий час, що пройшов з дня вчинення злочину, не тільки не компенсував спричиненої майнової та моральної шкоди, а навіть не намагався цього зробити; позицію потерпілої, яка втратила доньку і просила призначити обвинуваченому суворе покарання».
Тобто, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 (відповідач) вчинив вбивство ОСОБА_10 (мати позивача ОСОБА_1 ).
10.02.2026 ОСОБА_1 (позивач) звернувся з заявою до Служби у справах дітей, у якій зазначив, що просить надати дозвіл на зміну прізвища, у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_1 вчинив умисний тяжкий злочин – вбивство матері.
17.03.2026 Департаментом служб у справах дітей складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1 . Висновок мотивовано наступним: неповнолітній ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав свого батька та встановлення піклування. Вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі. ОСОБА_1 визнано винним у смерті матері хлопчика. Після смерті матері ОСОБА_13 було тимчасово влаштовано до родини бабусі з боку матері ОСОБА_2 , яка створила належні умови для проживання дитини та забезпечує його всі необхідним для повноцінного розвитку. На момент подання позову ОСОБА_8 досяг 14 річного віку, дитина у цьому віці вже має свою власну думку та може свідомо та обґрунтовано її висловлювати. Під час бесіди хлопець повідоми, що не хоче мати нічого спільного з людиною, яка позбавила його найголовнішого у житті, а саме матері та можливості жити у повноцінній родині. До того ж у майбутньому дитина хоче змінити прізвище та по батькові. Беручи до уваги встановлені обставини, характер вчиненого злочину, відсутність участі батька у вихованні та утриманні дитини, а також необхідність забезпечення стабільних та безпечних умов для її життя і розвитку Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_1 .
З наданих представником відповідача копій листів вбачається, що ОСОБА_1 писав листи своєму сину ОСОБА_1 , у яких висловлював свою любов до сина та просив вибачення за скоєне. 
Окрім того, з наданих представником відповідача копій заяв вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей з питань, що стосуються його сина ОСОБА_1 . 
Відповідно до листа Служби у справах дітей по Шевченківському району на ім`я ОСОБА_14 – Служба у справах дітей повідомила, що не наділена повноваженнями щодо відкриття рахунку, приймання, обліку чи перерахування грошових коштів на утримання дитини, а також роз`яснено способи реалізації обов`язку щодо утримання дитини. 
Згідно з листом ДУ «Диканівська виправна колонія №12» від 12.05.2026, наданого адвокату Прокопенко Ю.О., згідно матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_1 у період з 2024 р. по 2026 р. під час перебування у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» дійсно було звернення (заява) ОСОБА_1 щодо спілкування із психологом стосовно відносин із сином ОСОБА_15 . Звернень до психолога відділу соціально- виховної та психологічної роботи ДУ «Диканівська виправна колонія №12» від засудженого ОСОБА_1 з питань, що стосуються відносин зі своїм сином ОСОБА_16 , за період перебування в установі не надходило. 
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
За правилами ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Як встановлення в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на момент звернення до суду досяг чотирнадцяти років, отже має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , зазначив те, що відповідач вчинив умисне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, стосовно його матері. 
Зазначенні твердження знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. 
Тлумачення пункту 6 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що у разі засудження особи за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Так, дійсно в судовому засіданні встановлено, що обставини, встановлені у вироку Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 №638/15101/24, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання, не свідчать що злочин було вчинено саме стосовно дитини.
Разом з тим, вказаний вирок свідчить про умисне вбивство матері дитини. 
Судом враховано факт явної антисоціальної поведінки ОСОБА_1 , який загрожує благополуччю дитини, злочин, який вчинив відповідач – це умисне вбивство матері дитини. Окрім того, ОСОБА_15 , намагався приховати злочин, перетягнув тіло ОСОБА_10 у ванну кімнату та за допомогою ножа відрізав останній посмертно голову та кисті обох рук, після чого склав тіло до валізи, а голову та руки у чорні пакети та перевіз валізу з тілом за іншої адресою, де намагався приховати сліди злочину шляхом скидання тіла до льоху та підпалу тіла останньої. Голову ОСОБА_10 приховав у лісосмузі, а кисті рук у невстановленому під час досудового розслідування місці. Тобто такий вчинок ОСОБА_1 несе реальну загрозу його сину ОСОБА_1 .
Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав за обставинами цієї справи не може свідчити про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, зокрема вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18,
від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21), від 29.11.2023 у справі №607/15704/22, від 22.11.2023 у справі №214/5134/22, від 07.02.2024 у справі №401/1944/22.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
В судовому засіданні ОСОБА_1 висловив своє чітке і категоричне бажання залишитися проживати у сім`ї своєї баби, з якою у нього склались довірливі стосунки, вона його утримує, займається його вихованням. Також, ОСОБА_8 зазначив, що він не бажає підтримувати спілкування з батьком, хоче змінити прізвище та по батькові, задля того, щоб його нічого не пов`язувало його з біологічним батьком. 
Отже, існує серйозний ризик фізичної, емоційної та психічної травми від спілкування дитини з батьком, а також реалізація відповідачем батьківських прав та виконання ним батьківських обов`язків не відповідає якнайкращому інтересу дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_1 .
Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Виняткових обставин у зазначеній справі судом не встановлено. Разом з тим, у даному випадку позбавлення батьківських прав стосовно ОСОБА_1 не спрямоване на позбавлення його коріння, а виходить з найкращих інтересів дитини. 
При ухваленні зазначеного рішення судом враховані рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, де Суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Крім того, у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків.
Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
ОСОБА_1 самостійно звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав його батька. У даному випадку судом враховано, що ОСОБА_8 чітко та однозначно заявлено щодо позбавлення його батька батьківських прав. 
За правилами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
17.03.2026 Департаментом служб у справах дітей складено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його сина ОСОБА_13 . 
При підготовці висновку було опитано ОСОБА_8 , який повідомив, що не хоче мати нічого спільного з людиною, яка позбавила його найголовнішого у житті – матері та можливості жити у повноцінній родині. 
Висновок Департаментом служб у справах дітей має рекомендаційних характер, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд погоджується та бере до уваги висновок Департаментом служб у справах дітей, оскільки він достатньо аргументований, при його складанні було опитано дитину. На думку суду висновок органу опіки та піклування відповідає інтересам ОСОБА_13 .
Врахувавши обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, оскільки він нехтуючи нормами моралі та сімейними цінностями позбавив життя матір ОСОБА_13 – ОСОБА_17 .
Що стосується позовних вимог про встановлення піклування та призначення піклувальником ОСОБА_2 .
В силу ст. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно із ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст. 59 ЦК України).
Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 60 ЦК України)
З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування, і лише за поданням органу опіки та піклування.
Батько неповнолітнього ОСОБА_1 підлягає позбавленню батьківських прав, мати неповнолітнього – померла, отже, ОСОБА_8 залишився без батьківського піклування.
30.07.2024 Департаментом служб у справах дітей складено подання про призначення опікуна ОСОБА_18 , у якому Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне призначити опікуном ОСОБА_13 – ОСОБА_2 .
При складанні подання Департаментом служб у справах дітей враховано, що на обліку кандидатів потенційних опікунів\піклувальників перебувають ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Питання щодо доцільності встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_16 та призначення опікуна дитині попередньо розглядалися на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР. Дитина потребувала психологічної підтримки і реабілітації, а також з метою з`ясування ставлення дитини до кожного з кандидатів в опікуни, визначення хто з них буде ним опікуватися, за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_19 проходив психологічну корекцію в КНП «Міська дитяча лікарня №5». Згідно з проведених досліджень психологом були зроблені наступні висновки: невизначеність з вибором місця проживання, емоційна напруженість внаслідок того, що потрібно зробити остаточний вибір. Під час контакту, співбесіди, виконання психологічних завдань спостерігається захисний механізм психіки – витіснення, що говорить про відсторонення від ситуації, яка склалася в родині. 
Проведена кризова інтервенція методом бесіди, спостерігання та проективних методик. Згідно яких можна зробити висновок, що має місце підміна емоцій та сприйняття навколишніх подій. В ході психокорекції спостерігався супротив, що свідчить про відмову та неготовність обговорювати або згадувати значні емоційні моменти. У малолітнього ОСОБА_13 , при досліджені виявлені захисні механізми в поведінці, намагання уходити від теми, яка склалася у родині. Психологом було рекомендовано подальший супровід дитини. Після проходження психологічної корекції в КНП «МДЛ №5» ХМР ОСОБА_19 був виписаний та виявив своє бажання проживати з ОСОБА_2 . З плином часу, 21.06.2024 проведено повторну бесіду з ОСОБА_16 , у ході якої дитина висловила бажання проживати в сім`ї ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні ОСОБА_2 висловила бажання та згоду бути піклувальником свого онука ОСОБА_8 , ОСОБА_19 також висловив бажання проживати у сім`ї баби - ОСОБА_2 . 
З наданої характеристики директора ГО ХБК «Політехнік» вбачається, що баба підопічного ОСОБА_13 - ОСОБА_2 повністю забезпечує його виховання, супровід та підтримку в спортивній діяльності. Проявляє себе як відповідальна, турботлива та надійна опікун. Вона щоденно супроводжує онука на тренування (п`ять разів на тиждень), забезпечує регулярну оплату занять, бере участь в організації поїздок на змагання та виїзди на навчально – тренувальні збори. Між бабою та онуком спостерігаються теплі, довірливі відносини. Дитина почувається поруч із нею спокійно та впевнено. ОСОБА_20 активно цікавиться його успіхами, підтримує спортивний та особистісний розвиток. 
Відповідно до характеристики, наданої проректором з НПР ОСОБА_2 працювала в студентському клубі ХНАДУ керівником хореографічного гуртка «Лелеченька». За цей період довела, що педагог – це не професія, це покликання. Постановки ОСОБА_21 цікаві оригінальністю сюжетів, колористикою сценічного костюму, робота над номерами не припиняється після виступу на сцені. За роки своє діяльності ОСОБА_22 досягла високих результатів та заслуг у напрямку своєї професійної діяльності. 
Згідно з характеристикою директора Харківського ліцею №149 – ОСОБА_2 має повну вищу педагогічну освіту, на посаді керівника гуртка працює з 1998 року, володіє освітніми технологіями, методичними прийомами, педагогічними засобами, різними формами позаурочної роботи та їх застосування. На заняттях оптимально поєднує вибір репродуктивних і практичних методів. Раціонально добирає групові та індивідуальні форми роботи. Брала участь у організації позакласних виховних закладах. 
Враховуючи, що за наслідками розгляду справи ОСОБА_1 підлягає позбавленню батьківських прав, мати дитини померла, тобто ОСОБА_8 буде позбавлений батьківського піклування, з урахуванням подання Департаменту служб у справах дітей ХМР, прихильності ОСОБА_8 до баби ОСОБА_2 , позитивних характеристик останньої, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_2 піклувальником ОСОБА_13 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1937 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184,243 СК України, 56-60 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальник– задовольнити.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Встановити піклування над ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначити його піклувальником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 
До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 02.07.2026.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований АДРЕСА_3 .
Позивач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 .
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований АДРЕСА_4 , відбуває покарання у ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» за адресою м. Харків, вул. Лелюківська, буд. 1.
Третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 26489104, місцезнаходження м. Харків, вул. Чернишевська, 55,
Третя особа – Служба у справах дітей Харківської міської ради, ЄДРПОУ 23910928, місцезнаходження м. Харків, пр. Науки, 17-А.
Третя особа – ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована АДРЕСА_4 .
Третя особа – ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований АДРЕСА_4 

Суддя: І.В. Семіряд