ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" червня 2026 р. справа № 300/2077/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу №Ф-59520-0919У від 15.01.2026.
Адміністративний позов обґрунтований тим, що позивач дізнався про існування вимоги про сплату боргу № Ф-59520-0919У від 15.01.2026 лише після накладення арешту на його банківські рахунки державним виконавцем. Стверджує, що жодних вимог чи повідомлень раніше не отримував, оскільки фактично не проживає за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні (проживав там у родички близько 2 місяців з квітня 2022 року, коли покинув зону бойових дій). Зі слів державного виконавця позивачеві, борг стосується періоду 2013 року, коли ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. У 2014 році підприємницьку діяльність припинено. На момент припинення заборгованість була відсутня. Всі фінансові документи про діяльність ФОП залишилися в окупованому Лисичанську. Вважає вимогу незаконною через сплив строку давності для нарахування та стягнення податкового боргу (1095 днів), відсутність належного повідомлення про нарахування боргу та фактичну відсутність заборгованості на момент припинення підприємницької діяльності.
Ухвалою суду від 28.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу.
Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області, як фізична особа-підприємець з 24.04.2024 по 11.11.2024. Працівниками контролюючого органу проведено перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, внаслідок чого винесено рішення №00/7635/2412, яким до нього застосовано штрафну санкцію у сумі 507,20 грн та пеню у розмірі 13 616,64 грн. Дане рішення направлено та вручено позивачу, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. ОСОБА_1 не оскаржував рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 07.03.2025 №00/7635/2412 в адміністративному чи судовому порядку. У зв`язку з несплатою узгодженої суми зобов`язання в інтегрованій картці платника утворився податковий борг за платежем єдиний соціальний внесок для фізичних осіб-підприємців, у тому чисті, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (код платежу 71040000). У зв`язку з наявністю недоїмки зі сплати єдиного внеску, боргу зі сплати фінансових санкцій податковий орган направив позивачу вимогу, сума за якою не була погашена ОСОБА_1 . Відповідно до законодавства контролюючим органом надіслано податкову вимогу про сплату боргу від 15.01.2026 №Ф-59520-0919У до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служб в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідач наголосив, що жодних доказів щодо повідомлення контролюючого органу про зміну адреси позивача у Головного управління ДПС немає, відтак з наведеного зрозуміло, що ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку, зокрема не повідомив контролюючий орган про зміну місця проживання, а отже не добросовісно поставився до отримання кореспонденції від органів ДПС України. На підставі наведеного, представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
08.06.2026 позивачем подано до суду відповідь на відзив, згідно з якою позивач заперечив факт отримання рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Також у додаткових поясненнях вказав, що від податкового органу документів не одержував. Стверджує, що підпис, на який посилається відповідач на поштовому повідомленні, йому не належить. За адресою, на яку надсилалась кореспонденція відповідачем, ОСОБА_1 фактично не проживав та не перебував протягом тривалого часу. Адреса, зазначена у реєстраційних даних, була адресою реєстрації позивача як внутрішньо переміщеної особи, а не місцем фактичного проживання. Із нарахованою сумою боргу не погоджується. На підтвердження своєї позиції долучив копії платіжних документів (квитанцій) щодо сплати податків та обов`язкових платежів за період здійснення діяльності. Крім того, вказав, що на момент припинення підприємницької діяльності не мав інформації про наявність будь-якої заборгованості перед бюджетом.
Відповідно до ухвали суду від 08.06.2026 у Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області витребувано додаткові докази щодо:
- податкової адреси платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , за яким його взято на облік як платника податків у ГУ ДПС в Івано-Франківській області; 
- направлення/вручення позивачу податкової вимоги від 15.01.2026 № Ф-59520-0919У, податкового повідомлення-рішення від 07.03.2025.
12.06.2026 відповідачем надано до суду додаткові пояснення, мотивовані тим, що податковою адресою фізичної особи-підприємця визначається адреса її місцезнаходження (адреса місця проживання), зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за якою вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєструвався фізичною особою-підприємцем за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто твердження позивача, що дана адреса використовувалась лише для оформлення статусу ВПО, не відповідає дійсності, адже реєстрація фізичною особою-підприємцем здійснюється особисто або за участі законного представника. Наголошує, що ОСОБА_1 не повідомив контролюючий орган про зміну місця проживання. Фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі. Надані позивачем копії квитанцій не підтверджують своєчасність сплати, а просто встановлюють факт сплати платником грошового зобов`язання по єдиному соціальному внеску.
Також відповідач зазначив, що податкова вимога від 15.01.2026 №Ф-59520-0919У (яку оскаржує позивач) контролюючим органом надіслана до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служб в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується супровідним листом №3026/5/09-19-13-03-05 та відкритим виконавчим провадженням. І вона є наслідком податкової вимоги, що надсилалась платнику, а саме податкової вимоги від 15.01.2026 №Ф-59520-0919. Головна відмінність даних вимог полягає у статусі боргу та можливості його примусового стягнення. Вимога стає «узгодженою», якщо платник не сплатив борг і не оскаржив його у встановлені строки, після чого така вимога передається до виконавчої служби. Узгоджена вимога стає виконавчим документом, на основі якого виконавча служба відкриває провадження. Звернув увагу суду, що позивач оскаржує саме податкову вимогу від 15.01.2026 №Ф-59520-0919У.
На виконання ухвали суду від 08.06.2026 податковим органом долучено витяг з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо реєстраційних даних, оригінал рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Суд, розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, встановив таке.
У період з 24.10.2007 по 08.09.2014 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа – підприємець. Види економічної діяльності: 23.70. Різання та оздоблення декоративного та будівельного каменю (основний); 96.03 Організування поховань і надання суміжних послуг.
Крім того, позивач перебував у статусі суб`єкта підприємницької діяльності з 24.04.2024. 11.11.2024 за його рішенням підприємницьку діяльність було припинено. Також ФОП ОСОБА_1 було взято на облік в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області з 24.04.2024.
Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 30.03.2026 (ВП № 80463193) щодо примусового виконання вимоги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2026 №Ф-59520-0919У стосовно стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 14123,84 грн, на банківські рахунки позивача накладено арешт.
Позивачем зазначено про неотримання будь-яких рішень від відповідача щодо нарахування та стягнення зобов`язань з єдиного внеску.
Згідно із довідкою від 11.09.2024 ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу за фактичним місцем проживання у м.Києві. 
Відтак, не погоджуючись із прийнятою відповідачем вимогою про сплату боргу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 65.1. ст. 65 ПК України встановлено, що взяття на облік фізичних осіб - підприємців (крім тих, що набули статусу електронного резидента (е-резидента) у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців (крім тих, що набули статусу електронного резидента (е-резидента) та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Згідно з п.45.1 ст. 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
Аналіз вищевказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що в разі реєстрації особи в статусі фізичної особи – підприємця, така особа підлягає обов`язковому постановленню на облік в органах ДПС, як платник податків. При цьому відповідне взяття на облік здійснюється за податковою адресою, якою є місце проживання платника на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру (ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до п.5 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця:
- місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).
Пунктами 42.1, 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Таким чином, чинним законодавством визначено, що зв`язок з фізичною особою - підприємцем, зокрема направлення документації контролюючим органом, вчиняється за адресою місця проживання, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка вважається достовірною з моменту такого внесення.
При цьому, для підтвердження факту належного вручення платнику податків податкової вимоги, рішення, достатнім є саме надіслання засобами поштового зв`язку за податковою адресою платника податків рекомендованої кореспонденції.
Як встановлено судом, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач зареєструвався в статусі фізичної особи-підприємця за адресою: АДРЕСА_1 . 
Дата державної реєстрації: 24.04.2024, дата запису: 24.04.2024. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням: 11.11.2024.
Дата взяття на облік в ГУ ДПС в Івано - Франківській області 24.04.2024, номер взяття на облік: 091424105606, дата зняття з обліку: 11.11.2024, номер зняття з обліку 2409140700117. Реєстраційний номер платника єдиного внеску:12-11-11-10873 (а.с.24-25).
Як вбачається з матеріалів справи, в результаті проведеної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, 07.03.2025 відповідачем складено рішення №00/7635/2412, яким застосовано штрафну санкцію у сумі 507,20 грн та пеню у розмірі 13 616,64 грн (а.с.31), яке контролюючим органом направлено за адресою: АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, відповідно до якого датою вручення вказано 28.03.2025 (а.с.32).
Позивачем у встановленому законом порядку рішення контролюючого органу №00/7635/2412 не було оскаржено.
Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 № 449, у разі, якщо платник має на кінець календарно місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги з сплати фінансових санкцій податковий орган, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно–комунікаційних систем ДПС на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі також - Закон № 2464-VI) податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. 
У зв`язку з несплатою узгодженого податкового зобов`язання за платежем єдиний соціальний внесок (код платежу 71040000) з боку позивача, відповідачем направлено позивачу вимогу про сплату боргу від 15.01.2026 №Ф-59520-0919 за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань. Поштове відправлення повернулось із відміткою, зазначеною поштовою службою "за закінченням терміну зберігання".
Пунктом 42.5.ст. 42 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
За нормами ч.4 ст. 25 Закону № 2464-VI вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
З матеріалів справи слідує, що вимога від 15.01.2026 №Ф-59520-0919, направлена позивачу за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за адресою: АДРЕСА_1 , не була оскаржена в адміністративному чи судовому порядку, відтак набула статусу узгодженої вимоги та була спрямована до виконавчої служби за №Ф-59520-0919 У.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 25-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» без участі державного реєстратора, в автоматичному режимі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг можуть проводитися такі реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі: державна реєстрація фізичної особи підприємцем; державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу - підприємця; державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою – підприємцем.
Суд звертає увагу, що згідно з пп.4 п.11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (далі – Порядок), державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Вказане підтверджене, зокрема, постановою Восьмого апеляційного суду від 18.02.2020 № 460/2318/19, постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17.
Також, за приписами пп.6 п.11.18 Порядку, після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності/реєстрації припинення або зупинення незалежної професійної діяльності фізичною особою, яка є внутрішньо переміщеною особою, процедури та дії, визначені цим пунктом, можуть проводитися за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи в разі її звернення до відповідного контролюючого органу із документальним підтвердженням особи та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, копія якої подається до контролюючого органу.
За приписами пунктів 70.1., 70.2, 70.5 ст. 70 ПК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків. До облікової картки фізичної особи - платника податків вноситься така інформація, зокрема: місце проживання. Фізична особа несе відповідальність згідно із законом за достовірність інформації, що подається для реєстрації у Державному реєстрі.
Пунктом 70.7. ст. 70 ПК України передбачено, що фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Виходячи із системного аналізу вищевикладених норм, суд доходить висновку, що чинним законодавством обов`язок щодо подання відомостей про зміну даних покладено саме на фізичну особу-платника податків, фізичну особу – підприємця, який, зокрема має статус внутрішньо переміщеної особи, шляхом звернення до відповідного контролюючого органу.
Докази звернення позивача до контролюючого органу із заявою про внесення змін щодо податкової адреси (місця проживання) відсутні.
До того ж, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, наявної серед матеріалів справи, державна реєстрація змін до відомостей про фізичну особу - підприємця щодо місцезнаходження ОСОБА_1 з моменту повторної реєстрації в статусі суб`єкта підприємницької діяльності не здійснювалась.
Таким чином, контролюючим органом рекомендована кореспонденція направлялась позивачу відповідно до вимог чинного законодавства.
Крім того, з цього приводу суд вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 18.07.2019 у справі №440/5993/18 , від 20.10.2020 у справі №140/30/20, яка полягає у тому, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Підпункт 4.1.1. пункту 4.1 статті 4 ПК України передбачає, що однією із основних засад податкового законодавства України є загальність оподаткування, яка полягає в тому, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Положеннями пункту 38.1 статті 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом. Саме такий правовий висновок наведений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №821/1258/17.
Підстави та суми нарахованих податкових зобов`язань, а також розмір податкового боргу підтверджується інтегрованими картками платника з відповідних податків, які згідно з наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (зареєстрований в Міністерстві юстиції 15 березня 2021 р. за № 321/35943) ведуться з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків та зборів, містять інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
З огляду на викладене, за наявними у справі ІКП заборгованість позивача з єдиного внеску становить 14123,84 грн.
У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою – підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464-VI).
Згідно з частиною 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу №Ф-59520-0919У від 15.01.2026.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зауважує, що обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Вищенаведений висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 07 лютого 2023 року у справі №160/3164/22.
Водночас, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у цьому провадженні), сформовану у рішенні від 21.01.1999 р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії". Зокрема, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні даного позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Гомельчук С.В.