ф
УХВАЛА
05 травня 2026 року
м. Київ
справа №440/11854/24
адміністративне провадження №К/990/17059/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової Р.Ф., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі №440/11854/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
УСТАНОВИВ:
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю «П.РІТЕЙЛ» звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області: форми «С» від 11.06.2024 №00085510705 на загальну суму штрафних санкцій в розмірі 1688375,04 грн; форми «ПС» від 11.06.2024 №00085520705 на загальну суму штрафних санкцій у розмірі 2040,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026, позов ТОВ «П.РІТЕЙЛ» задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 11.06.2024 №00085510705 на суму штрафних санкцій у розмірі 1643204,58 грн та від 11.06.2024 №00085520705 (повністю). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
До Верховного Суду 15.04.2026 року (вдруге) надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі №440/11854/24. Попередньо подану касаційну скаргу на вказані судові рішення повернуто скаржнику ухвалою Верховного Суду від 30.03.2026, внаслідок не усунення її недоліків, встановлених ухвалою суду від 12.03.2026 в частині належного викладення підстав касаційного оскарження і сплати судового збору в розмірі 39.485,87 грн з наданням оригіналу платіжного документа.
В касаційній скарзі скаржник просив суд поновити пропущений строк звернення з цією касаційною скаргою, з посиланням на процесуальне право останнього на повторне звернення, після усунення її недоліків, враховуючи сплату судового збору за її подання та належне викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Підставою касаційного оскарження скаржником так само, як і в первісній касаційній скарзі сказано пункт 1 та 4 частини 4 статті 328 КАС України із посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.02.2024 по справі №280/6422/22, що 01.08.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону №265/95-ВР», де стаття 20 Закону №265/95 ВР викладена у новій редакції, в якій передбачено відповідальність суб`єкта господарювання не лише за реалізацію не облікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу визначено самостійної підставою для застосування штрафної санкції. При цьому, зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.
Також скаржником зазначено про порушення судом норм матеріального (п. 12 ст. 3, ст. 20 ЗУ №265/95-ВР, п. 85.2 ст. 85, ст. 121 ПК України ) та процесуального (ст.ст. 72, 90, 242 КАС України) права, вчинено посилання на постанови Верховного Суду від від 03.10.2023 у справі №420/534/20, від 27.06.2024 по справі №580/4890/23.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Слід зауважити, що приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.
Недотримання особою вимог процесуальних норм щодо форми та змісту касаційної скарги за загальним правилом не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Це правило ще в більшій мірі стосується суб`єкта владних повноважень, щодо якого презюмується, що в його розпорядженні є достатньо засобів, зокрема організаційного характеру, для виконання покладених завдань.
Невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. 
Колегія суддів звертає увагу, що ухвала суду від 30.03.2026 про повернення попередньо поданої касаційної скарги доставлена до електронного кабінету Головного управління ДПС у Полтавській області- 02.04.2026. Однак скаржником не обґрунтовано тривалість звернення з даною касаційною скаргою вдруге у проміжок часу 02.04.2026 по 15.04.2026 року, враховуючи, що з дати прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції (19.01.2026 року) пройшло майже три місяці, що свідчить про неповажність зазначених скаржником підстав пропуску строку звернення з цією касаційною скаргою.
Отже скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою на судові рішення у справі №440/11854/24, вказавши інші поважні підстави його пропуску.
Переходячи до визначених скаржником підстав касаційного оскарження судових рішень Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Як вказувалось скаржнику і встановлено зі змісту оскаржуваних рішень, судами попередніх інстанцій враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.05.2020 у справі №809/597/16, від 13.08.2021 у справі № 809/1161/17, від 31.05.2019 у справі №809/1253/16, від 08.02.2022 у справі №823/2062/16, від 23.05.2024 у справі №140/5785/22, від 16.12.2024 у справі №640/21601/19, від 08.11.2021 та від 16.12.2024 у справі №640/21601/19 і за результатами розгляду справи зроблено висновок про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР під час реалізації вищенаведених нафтопродуктів (ДП, бензину та газу), оскільки останні обліковувалися на підставі належних підтверджуючих документів, та платником податків під час перевірки були надані запитувані документи.
Однак скаржником не вказано про помилковість таких висновків судів попередніх інстанцій, враховуючи застосовані ними до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, також не вказано про необхідність відступу від такої практики Верховного Суду чи спростування подібності правовідносин у справах. 
Звертаючись з даною касаційною скаргою вдруге, скаржником не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справи, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Податковим органом не обґрунтовано, в чому саме полягало неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, в чому висновку судів суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, посилань на практику Верховного Суду, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
До того ж, визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України з посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, внаслідок не дослідження доказів у справі, а також цитуючи вимоги ч. 4 ст. 353 КАС України (якими передбачено скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд), скаржник навпаки в прохальній частині касаційної скарги просить суд скасувати судові рішення і прийняти нове про відмову в задоволенні позову, що фактично суперечить процесуальним вимогам законодавства в контексті повноважень суду касаційного інстанції за наслідками касаційного перегляду справи.
Отже, звертаючись з касаційною скаргою вдруге, скаржником не взято до уваги роз`яснення Верховного Суду відносно належного викладення підстав касаційного оскарження, викладені в ухвалі суду від 12.03.2026 про залишення первісно поданої касаційної скарги без руху. 
При цьому враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Отже перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Таким чином, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до частини 3 статті 328 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 по справі №440/11854/24, залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення з касаційною скаргою на судові рішення у справі №440/11854/24, вказавши інші поважні підстави його пропуску, та з метою належного викладення підстав касаційного оскарження.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва
В.В. Хохуляк 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду