ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
05 травня 2026 року
м.Харків
справа № 641/6469/21
провадження № 22-ц/818/178/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П. Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рум`янцева Євгенія Ігоровича на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року, постановлене суддею Богдан М.В. 
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» матеріальні збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 140526,87 грн., з яких - 130000 грн. – матеріальна шкода, спричинена внаслідок ДТП, 2265,21 грн. – штрафні санкції за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, 8261,66 грн. індекс інфляції; стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену внаслідок ДТП у розмірі 149756,84 грн., а також стягнути спричинену моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати.
Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди (страхове відшкодування) в сумі 130 000 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1452,95 грн., всього 131 452 грн. 95 коп.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП – відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рум`янцев Євгеній Ігорович просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити ці позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, судом безпідставно не взято до уваги висновок експерта щодо вартості спричиненої матеріальної шкоди. Псування мотоекепірування також є майновою шкодою, посилання суду на те, що висновок зроблений через 7 місяців після ДТП не спростовує факту спричинення шкоди та її розміру. Крім того позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки він зазнав травм, що потягли необхідність у лікуванні. Також суд безпідставно відмовив у стягненні ст. 625 ЦК зі страхової, через несвоєчасне виконання умов договору.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Рішення суду переглядається лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що експертом, який проводив оцінку мотоцикла Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , не здійснювався розрахунок ринкової вартості автомобіля до ДТП та після (ринкова вартість залишків), та вартість утилізації КТЗ, а тому наданий позивачем розрахунок розміру шкоди не відповідає вимогам ст. 30 Закону № 1961 -IV. З наданих доказів та пояснень позивача в судовому засіданні, судом встановлено, що мотоцикл Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у позивача та він здійснив його відновлювальний ремонт, а тому повернути залишки мотоцикла в нього не має можливості та бажання. Таким чином відшкодуванню підлягає сума матеріального збитку в розмірі страхового ліміту 130000,00 грн. Підстав для стягнення вартості екіпіровки не має, оскільки експертний висновок зроблений після спливу 7 місяців. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за недоведеністю.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 04 жовтня 2020 року об 19:00, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ 2410, державний номер НОМЕР_2 по пр. Льва Ландау 4 в м. Харкові, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з мотоциклом Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне порушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Мотоцикл Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 .
Згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2020 року у справі № 641/8876/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 15.12.2020. У справі № 641/8876/20 ОСОБА_2 свою провину у скоєному адміністративному правопорушенні визнав, надав пояснення, що підтверджують обставини вчинення правопорушення.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 2410, державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 , застрахована в ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 130000,00 грн. поліс № 200192118.
З висновку експерта № 3985 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 22 квітня 2021 року, проведеного судовим експертом ННЦ «Інститут судових експертних ім. проф. М.С. Бокаріуса», за заявою позивача ОСОБА_1 , вбачається, що оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує ринкову вартість, то згідно п. 8.2, вартість матеріального збитку завданого власнику мотоцикла, приймається в розмірі ринкової вартості, таким чином матеріальний збиток, завданий власнику мотоцикла Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 врезультаті ДТП 04.10.2020 року, складає 212563,92 грн.
Відповідно до висновку експерта №4837/12334-12342 від 19.05.2021 року за результатами проведення товарознавчого дослідження розмір матеріальної шкоди, завданої власнику ОСОБА_1 наданого для дослідження пошкодженого майна, а саме: мотошолому, мотокомбінезона, ботінки (моточоботи), мотоперчатки складає 59215,00 грн.
Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошувала, що внаслідок ДТП його мотоцикл фактично знищений, крім того пошкоджена екіпіровка та внаслідок падіння завдано шкоду здоров`ю. Також він своєчасно направив страховій компанія заяву на виплату спричиненої йому шкоди, однак страхова ігнорує його заяву, тому просить стягнути зі страхової 3% річних та інфляційні витрати.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У постанові Верховного суду по справі № 914/607/23 від 07 грудня 2023 року зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
В постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18 викладена аналогічна правова позиція, а також зазначено, що вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
З висновку експерта № 3985 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 22 квітня 2021 року, проведеного судовим експертом ННЦ «Інститут судових експертних ім. проф. М.С. Бокаріуса», за заявою позивача ОСОБА_1 , вбачається, що оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує ринкову вартість, то згідно п. 8.2, вартість матеріального збитку завданого власнику мотоцикла, приймається в розмірі ринкової вартості, таким чином матеріальний збиток, завданий власнику мотоцикла Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 в результаті ДТП 04.10.2020 року, складає 212563,92 грн.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до положень статей 28, 29 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснено у пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.
Відповідно до статті 30 Закону №1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.  Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Згідно положень пункту 30.2. статті 30 Закону №1961-IV, потерпілому підлягає відшкодування у вигляді різниці між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та після (ринкова вартість залишків).
Таким чином для встановлення вартості матеріальної шкоди, що була завдана позивачу, необхідно встановити ринкову вартість мотоцикла Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , до ДТП, ринкову вартість пошкодженого мотоцикла (вартість залишків), тобто після ДТП, а потім вирахувати різницю між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після (ринкова вартість залишків), що буде становити розмір матеріальної шкоди.
Згідно п.7.16 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика), ринкова вартість технічно несправного, розукомплектованого КТЗ (зокрема КТЗ, що ввозиться на митну територію України) не може бути меншою за вартість металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на його утилізацію.
Згідно п.7.17 Методики, якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.
Згідно п. 7.18 Методики, вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.
Однак, як встановлено судом, експертом, який проводив оцінку мотоцикла Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , не здійснювався розрахунок ринкової вартості автомобіля до ДТП та після (ринкова вартість залишків), та вартість утилізації КТЗ, а тому наданий позивачем розрахунок розміру шкоди не відповідає вимогам ст. 30 Закону № 1961 -IV.
Згідно п. 14 Постанови «№ 4 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
В суді першої інстанції встановлено, що мотоцикл Honda CBR 600 д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться у позивача та він здійснив його відновлювальний ремонт, а тому повернути залишки мотоцикла в нього не має можливості та бажання. 
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки власник транспортного засобу фактично не погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому не може бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
Щодо вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження майна, а саме: мотошолому, мотокомбінезона, ботінки (моточоботи), мотоперчатки, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до висновку експерта №4837/12334-12342 від 19.05.2021 року за результатами проведення товарознавчого дослідження розмір матеріальної шкоди, завданої власнику ОСОБА_1 наданого для дослідження пошкодженого майна, а саме: мотошолому, мотокомбінезона, ботінки (моточоботи), мотоперчатки складає 59215,00 грн.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказів на спростування розміру спричненої відповідачу шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не надано.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин першої, другоїстатті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правилстатті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Судова колегія вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 вартість пошкодженого екіпірування у сумі 59215,00 грн.
Доказів на спростування розміру спричиненої шкоди суду не надано.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок про те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункти 1-3).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).
Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивачу заподіяно тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він звертався до лікарні, пошкоджено майно та речі, змінено спосіб життя, судова колегія вважає, що з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди слід стягнути 40000,00 грн.
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат зі страхової компанії за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Великою Палатою Верховного Суду сформульовано правовий висновок, який говорить, що завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
У ст. 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом ст. 524, 533 — 535, 625 ЦК грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова ВП ВС від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018, справа № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), у якій зазначено, що за змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, у якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Такий же підхід закріплено постановами КЦС ВС від 13.02.2019, справа № 456/3525/15 (провадження № 61-18269св18); від 28.07.2021, справа № 756/8711/18 (провадження № 61-6043св21)7 тощо.
Таким чином, у зв`язку із затягуванням питання щодо відшкодування завданої шкоди у потерпілого виникає право на звернення до страховика з позовом про стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК.
Як убачається з матеріалів справи останнім днем здійснення регламентної виплати є 06.01.2021 року, таким чином стягненню підлягає індекс інфляції у сумі 8261,66 грн та 3% річних у сумі 2265,21 грн. 
Таким чином рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалось та судовою колегією не переглядалась.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із положеннямистатті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові витрати підлягають перерозподілу, отже з ОСОБА_2 та ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7035,28 грн тобто по 3517,64 з кожного.
Керуючись ст.ст.367,368, ст.374, п.п.1,3,4ч. 1 ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рум`янцева Євгенія Ігоровича – задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 03 березня 2025 року – в частині відмовлених позовних вимог – скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимог ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 59215,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 40000,00 грн. 
Стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 8261,66 грн та 3% річних у сумі 2265,21 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 та ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7035,28 грн тобто по 3517,64 з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий:       О.В. Маміна
Судді:        Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова