справа № 991/2640/26
провадження №11-сс/991/249/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника підозрюваної ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
захисників підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №52025000000000530 від 18 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
20 березня 2026 року детектив Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) звернувся за погодженням із прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з клопотанням про арешт майна, яке на праві власності належить:
- ОСОБА_8 , а саме: внесок у розмірі 100 000 грн. у статутному фонді ТОВ «Міт Мікс», внесок у розмірі 1 000 грн. у статутному фонді ТОВ «Гранд Консалт», внесок у розмірі 1 002 000 грн. у статутному фонді ТОВ «Міт Пром»,;
- ОСОБА_9 , а саме: внесок у розмірі 1 000 грн. у статутному фонді ТОВ «Актив Компані»;
- ОСОБА_6 , а саме: внесок у розмірі 10 000 грн. у статутному фонді ТОВ «Ок Ленд Фуд».
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2026 року вказане клопотання задоволено частково, накладено арешт (шляхом заборони розпоряджатися та відчужувати) на майно ОСОБА_6 , а саме частку у статутному капіталі ТОВ «Ок Ленд Фуд» (код 41950625) у розмірі 10 000 грн., у задоволенні решти клопотання - відмовлено.
Накладення арешту мотивовано необхідністю забезпечення конфіскації майна як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. В той же час, відмовляючи в решті заявленого клопотання, слідчим суддею встановлено, що станом на час його розгляду 100% корпоративних прав ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» не належать ОСОБА_8 , 100% корпоративних прав ТОВ «Актив Компані» не належать ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, вважаючи її постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, прокурор САП ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду скасувати частково, а саме в частині відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилався на те, що відмова у накладенні арешту на корпоративні права, які, за твердженням сторони обвинувачення, належать особам, пов`язаним із кримінальним правопорушенням, є необґрунтованою та такою, що не відповідає меті застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
У цьому контексті прокурор зазначав, що незастосування арешту до зазначеного майна створює ризики його відчуження або зміни правового статусу, що унеможливить у подальшому виконання завдань кримінального провадження, зокрема в частині забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування шкоди.
Крім того, прокурор вказував, що таке рішення не забезпечує досягнення визначеної ст.2 КПК мети кримінального провадження та не узгоджується із завданнями арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.
За таких обставин прокурор вважав, що ухвала слідчого судді в оскаржуваній частині є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення клопотання в повному обсязі.
Крім того, у поданих до апеляційної скарги письмових доповненнях прокурор додатково зазначав, що висновок слідчого судді про неможливість накладення арешту на корпоративні права у зв`язку з тим, що вони належать третім особам, є помилковим та ґрунтується на неправильному застосуванні положень ч.ч.5, 6 ст.170 КПК.
Посилався на те, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 після повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснили відчуження корпоративних прав на користь третіх осіб, усвідомлюючи можливість застосування до них покарання у виді конфіскації майна, при цьому фактично продовжуючи володіти та контролювати відповідне майно.
За твердженням сторони обвинувачення, такі дії свідчать про фраудаторний характер правочинів, спрямованих на уникнення можливої конфіскації майна, а відтак формальне оформлення корпоративних прав на інших осіб не виключає можливості накладення на них арешту.
На підтвердження цієї позиції прокурор також посилався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №753/6676/20, відповідно до якого приватно-правові механізми не можуть використовуватися для уникнення виконання обов`язків або наслідків, встановлених законом, а використання права всупереч його призначенню свідчить про зловживання правом.
З огляду на викладене прокурор вважав, що для цієї стадії кримінального провадження наявна сукупність достатніх підстав вважати, що фактичними власниками корпоративних прав залишаються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому відмова у накладенні арешту на відповідне майно не відповідає завданням кримінального провадження та не забезпечує досягнення мети арешту майна.

Позиції учасників провадження.
Прокурор в судовому засіданні подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з зазначених у ній підстав.
Захисник підозрюваних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви та висновки суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено засаду недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, необхідне для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди або можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому КПК порядку, зокрема, на корпоративні права, щодо яких ухвалою слідчого судді або суду визначено необхідність арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі або відчуження.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання у виді конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши надані матеріали в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.
Підставами звернення сторони обвинувачення з клопотанням про арешт корпоративних прав визначено необхідність забезпечення конфіскації майна як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що відповідає змісту положень п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК.
Відповідно до ч.5 ст.170 КПК у випадку, передбаченому п.3 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
За п.4 ч.2 ст.170 КПК арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями чи бездіяльністю підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Отже, при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, встановленню підлягає не лише наявність кримінального провадження, повідомлення особі про підозру, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та розмір можливої шкоди, а й належність конкретного майна особі, щодо якої законом допускається застосування відповідного обмеження.
При цьому можливість арешту майна, яке формально належить третій особі, підлягає оцінці за окремими правилами, передбаченими КПК і КК для відповідної мети арешту. Зокрема, у випадку арешту майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації сторона обвинувачення має довести наявність обставин, передбачених ч.4 ст.170 КПК та ст.96-1, 96-2 КК.
Як встановлено слідчим суддею та вбачається з матеріалів провадження, детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснювалось досудове розслідування, а прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №52023000000000024 від 18 січня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.2 ст.210, ч.3 ст.209 КК.
У подальшому матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень виділено в окреме кримінальне провадження №52025000000000530 від 18 вересня 2025 року.
За версією сторони обвинувачення, службові особи Міністерства оборони України (далі - Міноборони), за попередньою змовою зі службовими особами комерційних організацій, які надавали послуги із забезпечення харчування військовослужбовців Збройних Сил України, штучно завищували вартість наданих послуг, унаслідок чого вчинили розтрату коштів державного бюджету на суму 733 682 765 грн. та закінчений замах на розтрату 788 400 000 грн. коштів державного бюджету, виділених для закупівлі у 2022-2023 роках послуг з організації харчування військовослужбовців Збройних Сил України за договорами, укладеними між Міноборони з ТОВ «Ок Ленд Фуд» та ТОВ «Актив Компані».
Крім того, за версією органу досудового розслідування, у період з 08 вересня 2022 року по 30 березня 2023 року співучасниками вчинялись дії, направлені на використання і розпорядження коштами, щодо яких фактичні обставини свідчили про їх одержання злочинним шляхом, а саме коштами у сумі 536 565 982 грн., здобутими внаслідок завищення вартості послуг за договором №286/2/22/52 з ТОВ «Ок Ленд Фуд», та коштами у сумі 197 116 001 грн., здобутими внаслідок завищення вартості послуг за договором №286/2/22/72 з ТОВ «Актив Компані», на загальну суму 733 681 983 грн.
ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК, а ОСОБА_9 та ОСОБА_6 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.2 ст.15 ч.5 ст.191, ч.3 ст.209 КК. Санкції ч.5 ст.191 та ч.3 ст.209 КК передбачають, зокрема, покарання у виді конфіскації майна.
Також слідчим суддею встановлено, що у кримінальному провадженні Міноборони визнано потерпілим та заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди солідарно до підозрюваних ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у розмірі 733 682 765 грн.
За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про наявність загальних передумов для застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання та забезпечення цивільного позову щодо майна підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.
Разом з тим, вирішуючи питання про можливість накладення арешту саме на корпоративні права, зазначені у клопотанні сторони обвинувачення, слідчий суддя встановив, що станом на 16 березня 2026 року та 19 березня 2026 року відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань:
- засновником і кінцевим бенефіціарним власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Міт Мікс» у розмірі 100 000 грн. є ОСОБА_13 ;
- засновником і кінцевим бенефіціарним власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Гранд Консалт» у розмірі 1 000 грн. є ОСОБА_14 ;
- засновником і кінцевим бенефіціарним власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Міт Пром» у розмірі 1 002 000 грн. є ОСОБА_15 ;
- засновником і кінцевим бенефіціарним власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Актив Компані» у розмірі 1 000 грн. є ОСОБА_13 ;
- засновником і кінцевим бенефіціарним власником 100 % статутного капіталу ТОВ «Ок Ленд Фуд» у розмірі 10 000 грн. є ОСОБА_6 .
Отже, на час вирішення клопотання слідчим суддею корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт» та ТОВ «Міт Пром» не належали ОСОБА_8 , корпоративні права ТОВ «Актив Компані» не належали ОСОБА_9 , і лише корпоративні права ТОВ «Ок Ленд Фуд» належали ОСОБА_6 , яка є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні.
Саме з огляду на наведене слідчий суддя наклав арешт на корпоративні права ТОВ «Ок Ленд Фуд», які належать підозрюваній ОСОБА_6 , та відмовив у накладенні арешту на корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» і ТОВ «Актив Компані», оскільки сторона обвинувачення не довела їх належності підозрюваним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на час розгляду клопотання.
Не погоджуючись із зазначеними висновками слідчого судді, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» фактично пов`язані з підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому на них мав бути накладений арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Оцінюючи такі доводи, колегія суддів виходить з того, що наявність обґрунтованої підозри, значний розмір ймовірно завданої шкоди, заявлення цивільного позову та передбачення санкціями інкримінованих кримінальних правопорушень покарання у виді конфіскації майна є необхідними, однак не єдиними умовами для накладення арешту на майно з підстав, передбачених п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК.
Для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження сторона обвинувачення має довести не абстрактну пов`язаність певного майна з обставинами кримінального провадження, а наявність передбаченої законом правової підстави для обмеження права власності конкретної особи щодо конкретного майна.
У випадку арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання така правова підстава передбачає, що майно належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження. У випадку арешту майна з метою забезпечення цивільного позову така правова підстава передбачає, що майно належить підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження.
Водночас матеріали, надані слідчому судді, не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 чи ОСОБА_15 , за якими зареєстровані відповідні корпоративні права, мають у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваних, обвинувачених, засуджених, є юридичними особами, щодо яких здійснюється провадження, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваних.
Так само матеріали клопотання не підтверджують, що на час його розгляду корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані», попри їх реєстрацію за іншими особами, фактично залишались майном ОСОБА_8 або ОСОБА_9 .
Саме по собі посилання сторони обвинувачення на попередню належність окремих корпоративних прав підозрюваним, їх участь у діяльності відповідних юридичних осіб або використання таких юридичних осіб у межах досліджуваних господарських операцій не є достатнім для висновку про можливість арешту корпоративних прав, які на час вирішення клопотання зареєстровані за іншими особами.
Інакше кажучи, для цілей арешту майна за п.3, 4 ч.2 ст.170 КПК юридичне або господарське значення відповідних товариств у розслідуваних подіях не є тотожним належності корпоративних прав підозрюваним. Предметом арешту у цій частині є не діяльність товариств як така, а корпоративні права як окремий об`єкт майнових прав, належність якого має бути встановлена і доведена стороною обвинувачення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що наведені у клопотанні відомості не давали достатніх підстав для накладення арешту на корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або забезпечення цивільного позову.
Разом з цим колегія суддів враховує, що формальна реєстрація майна за особою, яка не має процесуального статусу підозрюваного, сама по собі не у всіх випадках виключає можливість застосування арешту майна у кримінальному провадженні.
За певних обставин сторона обвинувачення може доводити, що відповідне майно лише формально зареєстроване за третьою особою, тоді як фактично воно продовжує належати підозрюваному, перебуває під його контролем або було відчужене з метою уникнення можливої конфіскації майна чи звернення стягнення в межах цивільного позову. Однак такі твердження мають бути підтверджені конкретними даними, які у своїй сукупності дають достатні підстави для висновку про номінальний характер чинного власника, збереження фактичного контролю підозрюваного над відповідним майном або недобросовісний характер його відчуження.
У цьому провадженні таких даних стороною обвинувачення слідчому судді не надано.
Зокрема, матеріали клопотання не містять достатніх відомостей про те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 діяли як номінальні власники корпоративних прав в інтересах ОСОБА_8 або ОСОБА_9 , що підозрювані зберегли фактичний контроль саме над корпоративними правами цих товариств після зміни їх власників, або що відповідні правочини щодо зміни складу учасників були вчинені за обставин, які очевидно свідчать про їх спрямованість на уникнення арешту, конфіскації майна чи виконання можливого рішення про відшкодування шкоди.
Саме тому посилання прокурора на те, що відповідні юридичні особи пов`язані з обставинами розслідуваних кримінальних правопорушень, а окремі корпоративні права раніше належали підозрюваним, не спростовують висновку слідчого судді про відсутність достатніх правових підстав для накладення арешту на корпоративні права, які на час розгляду клопотання зареєстровані за іншими особами.
Крім того, слідчий суддя, перевіряючи наявність підстав для арешту спірних корпоративних прав, обґрунтовано звернув увагу й на відсутність даних, які б давали підстави для оцінки цього майна крізь призму можливого застосування спеціальної конфіскації.
Хоча сторона обвинувачення у клопотанні посилалась на необхідність арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та цивільного позову, слідчий суддя фактично перевірив чи не містять надані матеріали даних для застосування іншої правової конструкції - арешту майна третьої особи з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Відповідно до ч.4 ст.170 КПК у випадку, передбаченому п.2 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт майна третьої особи допускається, якщо вона набула таке майно безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає передбаченим ст.96-2 КК ознакам.
Водночас у матеріалах клопотання відсутні достатні дані про те, що ОСОБА_13 , ОСОБА_14 або ОСОБА_15 набули відповідні корпоративні права за обставин, визначених ч.4 ст.170 КПК та ст.96-2 КК, зокрема безоплатно або за ціною, яка істотно відрізнялася від ринкової, а також знали або повинні були знати про можливе кримінально протиправне походження відповідного майна чи його зв`язок із кримінальним правопорушенням.
За таких обставин навіть оцінка матеріалів клопотання у найбільш сприятливому для сторони обвинувачення аспекті не давала слідчому судді достатніх підстав для висновку про можливість арешту корпоративних прав ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» як майна третіх осіб з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Отже, слідчий суддя не обмежився формальною перевіркою актуальних реєстраційних відомостей щодо власників корпоративних прав, а оцінив також наявність інших можливих правових підстав для втручання у право власності третіх осіб. Однак надані стороною обвинувачення матеріали не підтвердили ані належності спірних корпоративних прав підозрюваним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ні наявності передбачених законом підстав для арешту майна третіх осіб.
Окремо колегія суддів враховує, що арешт корпоративних прав є істотним втручанням у право власності та може впливати не лише на можливість їх відчуження, а й на реалізацію учасником юридичної особи належних йому майнових і корпоративних прав.
Тому застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження потребує доведення не лише загальної зацікавленості сторони обвинувачення у збереженні відповідного майна, а й наявності передбаченої законом мети, правової підстави та необхідності саме такого обмеження щодо конкретного об`єкта майнових прав.
Завданням арешту майна відповідно до ст.170 КПК є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі або відчуження. Однак наявність такого завдання не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку довести, що відповідні ризики стосуються саме того майна, на яке проситься накласти арешт, та що це майно може бути обмежене у кримінальному провадженні з обраною стороною обвинувачення метою.
У цьому випадку прокурор посилається на необхідність запобігти можливому відчуженню корпоративних прав, однак такі доводи не усувають первинної процесуальної перешкоди, встановленої слідчим суддею, а саме відсутності достатніх даних про належність цих корпоративних прав підозрюваним ОСОБА_8 або ОСОБА_9 чи про існування передбачених законом підстав для арешту майна їх чинних власників.
Інакше кажучи, ризик відчуження майна може мати правове значення лише після встановлення того, що це майно за своїм правовим режимом і належністю може бути предметом арешту в межах відповідної мети, визначеної ч.2 ст.170 КПК. Сам по собі ризик подальшої зміни власника корпоративних прав не створює правової підстави для арешту майна особи, щодо якої сторона обвинувачення не довела передбачених КПК умов застосування такого обмеження.
Колегія суддів також бере до уваги, що з матеріалів провадження вбачається тривалий період досудового розслідування обставин, пов`язаних із діяльністю відповідних юридичних осіб. При цьому сторона обвинувачення не навела достатніх даних, які б свідчили про те, що саме на момент звернення з клопотанням виникла нагальна необхідність арешту корпоративних прав, зареєстрованих за третіми особами, за відсутності належного обґрунтування їх фактичної належності підозрюваним або підстав для спеціальної конфіскації.
Зазначене не означає, що тривалість досудового розслідування сама по собі виключає можливість звернення з клопотанням про арешт майна на пізнішому етапі кримінального провадження. Однак у такому випадку сторона обвинувачення має надати слідчому судді достатні матеріали, які пояснюють необхідність відповідного втручання у право власності саме на момент розгляду клопотання та підтверджують існування передбачених законом умов для такого втручання.
У цьому провадженні слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що таких матеріалів у частині корпоративних прав ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» стороною обвинувачення не надано.
За таких обставин накладення арешту на зазначені корпоративні права лише з огляду на загальну пов`язаність відповідних юридичних осіб із досліджуваними обставинами кримінального провадження не відповідало б вимогам розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» пов`язані з підозрюваними ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і тому підлягали арешту, не спростовують висновків слідчого судді.
Колегія суддів погоджується з тим, що матеріали клопотання підтверджували наявність передбачених законом підстав для арешту корпоративних прав ТОВ «Ок Ленд Фуд», які належать підозрюваній ОСОБА_6 , оскільки щодо неї здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, санкції яких передбачають можливість призначення покарання у виді конфіскації майна, а Міноборони заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди.
Водночас у частині корпоративних прав ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані» слідчий суддя обґрунтовано виходив із того, що на час розгляду клопотання вони не належали підозрюваним ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а сторона обвинувачення не довела наявності інших передбачених законом підстав для арешту майна їх чинних власників.
В апеляційній скарзі прокурор фактично повторює доводи клопотання про арешт майна щодо ролі відповідних юридичних осіб у досліджуваних господарських операціях та попередньої пов`язаності їх корпоративних прав із підозрюваними, однак не наводить нових даних, які б спростовували встановлені слідчим суддею обставини щодо актуальної належності корпоративних прав третім особам або підтверджували номінальний характер таких власників, фактичне збереження контролю підозрюваних над спірними корпоративними правами чи наявність умов для застосування спеціальної конфіскації.
За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання сторони обвинувачення та відмовляючи у накладенні арешту на корпоративні права ТОВ «Міт Мікс», ТОВ «Гранд Консалт», ТОВ «Міт Пром» та ТОВ «Актив Компані», діяв у спосіб та в межах кримінального процесуального закону, належним чином перевірив правову підставу арешту майна, врахував мету звернення з клопотанням, належність відповідного майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки такого обмеження для третіх осіб.
Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 404, 405, 407, 409, 412, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________   _______________   ______________
ОСОБА_1     ОСОБА_2     ОСОБА_3