Справа № 283/323/26
провадження №2/283/670/2026

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
26 червня 2026 року Малинський районний суд Житомирської області в складі під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Селіною А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Малині цивільну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс»
про розірвання договору оренди землі, 
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
17.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про розірвання договору оренди землі, в обґрунтування якої зазначила, що є власником земельної ділянки площею 3,743 га, кадастровий номер 1823481200:05:000:0067. 01.01.2020 між нею та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» укладено договір оренди землі строком на 10 років, відповідно до якого орендар зобов`язався щорічно до 31 грудня сплачувати орендну плату.
Позивач вказує, що відповідач упродовж 2023–2025 років систематично не виконував свого обов`язку щодо сплати орендної плати, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків, у яких відсутня інформація про отримання нею доходу від оренди земельної ділянки за вказаний період.
Крім того, позивач зазначає, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру орендарем земельної ділянки значиться ТОВ «Техресурс». Оскільки будь-яких договорів із зазначеним товариством вона не укладала, вважає, що земельна ділянка була передана відповідачем у суборенду, у зв`язку з чим просить залучити ТОВ «Техресурс» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», позивач вважає, що систематична несплата орендної плати є істотним порушенням умов договору та передбаченою законом підставою для його дострокового розірвання.
З огляду на викладене позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.01.2020, стягнути з відповідача на її користь судові витрати та розглянути справу за її відсутності.
Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі. Зазначив, що право оренди спірної земельної ділянки було відчужене ТОВ «Техресурс», яке після державної реєстрації переходу права оренди стало новим орендарем та набуло всіх прав і обов`язків за договором оренди, тоді як ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» втратило статус орендаря. На думку відповідача, саме новий орендар є особою, яка повинна нести обов`язок зі сплати орендної плати та відповідати за позовом. 
Відповідач зазначив, що відчуження права оренди земельної ділянки здійснюється відповідно до спеціальних норм земельного законодавства, зокрема частини п`ятої статті 93 Земельного кодексу України та статті 5 Закону України «Про оренду землі», які мають пріоритет над загальними положеннями цивільного законодавства щодо заміни боржника у зобов`язанні. У зв`язку з переходом права оренди всі права та обов`язки орендаря перейшли до ТОВ «Техресурс». 
Крім того, відповідач вказав, що до відчуження права оренди належним чином виконував умови договору, про що, на його думку, свідчить довідка про проведені розрахунки. Також послався на судову практику, відповідно до якої у подібних правовідносинах належним відповідачем визнається особа, до якої перейшло право оренди земельної ділянки. 
Окремо відповідач зазначив, що запровадження воєнного стану та пов`язані з ним форс-мажорні обставини можуть звільняти особу від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань, якщо таке порушення сталося внаслідок непереборної сили. 
Третя особа – ТОВ «Техресурс» – пояснила, що є належним орендарем спірної земельної ділянки, оскільки право оренди перейшло до нього на підставі договору відчуження права оренди від 15.04.2025, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На думку третьої особи, з моменту державної реєстрації переходу права оренди до неї перейшли всі права та обов`язки орендаря за договором оренди без будь-яких винятків у порядку часткового правонаступництва.
Крім того, третя особа зазначила, що відповідальність за порушення зобов`язання можлива лише за наявності вини боржника. Посилаючись на статті 614, 617 та частину шосту статті 762 ЦК України, вказала, що запровадження воєнного стану та пов`язані з військовою агресією Російської Федерації форс-мажорні обставини можуть звільняти особу від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань, якщо таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У зв`язку з цим вважає, що порушення строків сплати орендної плати за наявності форс-мажорних обставин саме по собі не є підставою для притягнення орендаря до відповідальності.

Явка сторін по справі:
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, згідно з клопотанням в матеріалах позовної заяви просила розгляд справи проводити без її участі.
Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» в судове засідання не з`явився, представник подав до суду відзив в якому зазначив, що не є належним відповідачем у справі проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Щодо клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Судом встановлено, що 15.06.2026 року представником відповідача було подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.
22.06.2026 року представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці.
Вирішуючи зазначене клопотання, суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України відкладення розгляду справи є правом суду та допускається лише у випадку, якщо причини неявки учасника справи будуть визнані судом поважними.
Суд не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки перебування представника відповідача у відпустці саме по собі не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. При цьому суд враховує, що відповідач є юридичною особою та не був позбавлений можливості забезпечити участь іншого уповноваженого представника або завчасно реалізувати свої процесуальні права шляхом подання письмових пояснень, доказів чи заяв по суті спору.
Крім того, 15.06.2026 року представником відповідача було подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про наявність можливості забезпечити участь у судовому засіданні дистанційно. Водночас будь-яких об`єктивних обставин, які б унеможливлювали участь представника у режимі відеоконференції або участь іншого представника відповідача, суду не наведено та належними доказами не підтверджено.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 753/17628/19 (провадження № 61-4990св21) від 10 січня 2023 року, який зазначив, що перебування представника сторони у відпустці, за умови його завчасного повідомлення про дату та час судового засідання, саме по собі не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки сторона не позбавлена можливості залучити іншого представника для забезпечення реалізації свого права на участь у судовому розгляді. 
Крім того, Ухвалою колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 12.02.2026 у справі № 285/1242/17 (провадження № 51-3988км25) наголошував, що саме по собі посилання адвоката на перебування у відпустці не може автоматично визнаватися поважною причиною неявки до суду, оскільки суд у кожному конкретному випадку повинен оцінювати обставини справи, необхідність дотримання розумних строків судового розгляду та можливість забезпечення представництва іншою особою. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені представником відповідача підстави не свідчать про об`єктивну неможливість участі сторони у судовому розгляді та не можуть бути визнані поважними причинами для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс», в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, що він є належним відповідачем та виконання умов договору не проводилось в зв`язку з воєнним станом в Україні. 
Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,743 га, кадастровий номер 1823481200:05:000:0067, розташованої на території Будо-Вороб`ївської сільської ради Малинського району Житомирської області. Зазначені обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформацією з Державного земельного кадастру.
01 січня 2020 року між ОСОБА_1 (орендодавцем) та ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» (орендарем) укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. Відповідно до умов договору строк його дії обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди, а орендна плата встановлена у розмірі 2991,63 грн на рік та підлягає сплаті до 31 грудня кожного календарного року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок орендодавця, виплати через касу орендаря або поштовим переказом.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди за вказаним договором було зареєстровано 21 жовтня 2020 року, про що внесено запис № 38845811.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації з Державного земельного кадастру вбачається, що станом на час звернення до суду орендарем спірної земельної ділянки у реєстрі зазначено ТОВ «Техресурс» (код ЄДРПОУ 24650576)
Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (сплаченого) податку та військового збору станом на 20 січня 2026 року. Із зазначених відомостей убачається відсутність інформації про нарахування та виплату ОСОБА_1 доходу від ТОВ «Виробниче підприємство «Полісся» у вигляді орендної плати за 2023–2025 роки.
Відповідачем до матеріалів справи долучено довідку про розрахунки, на яку він посилається як на підтвердження виконання умов договору оренди протягом певного періоду. При цьому будь-яких платіжних документів, які б підтверджували виплату позивачу орендної плати саме за 2023–2025 роки, матеріали справи не містять.

Мотиви та застосовані норми права.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства – Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, ЦК України та іншими законами України і договором оренди землі.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч.1 ст. 611 ЦК України).
За змістом ч.1 та ч.2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінились настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимоги заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, спосіб та умови розрахунків, строки, порядок внесення і перегляду та відповідальність за несплату). За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки) передбачено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. 
Пунктом д) частини першої статті 141 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд зазначає, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивача щодо невиплати їй орендної плати за договором оренди земельної ділянки.
Щодо посилань відповідача та третьої особи на форс-мажорні обставини.
Суд критично оцінює доводи відповідача та третьої особи про наявність форс-мажорних обставин як підставу для невиконання зобов`язань зі сплати орендної плати.
В обґрунтування своїх заперечень відповідач та третя особа посилаються на загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 щодо засвідчення військової агресії Російської Федерації проти України як форс-мажорної обставини.
Разом з тим суд зазначає, що вказаний лист є документом загального інформаційного характеру та не посвідчує наявність форс-мажорних обставин щодо виконання конкретного договірного зобов`язання конкретною особою.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що навіть сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий щодо конкретного суб`єкта господарювання, не є беззаперечним доказом існування форс-мажорних обставин, а підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен встановити, чи дійсно відповідні обставини були надзвичайними та невідворотними і чи існував прямий причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю належного виконання конкретного зобов`язання. 
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17, від 05.12.2023 у справі № 917/1593/22, від 18.01.2024 у справі № 914/2994/22 та від 18.09.2024 у справі № 910/1345/24, відповідно до яких саме по собі посилання на наявність форс-мажорних обставин не звільняє сторону від виконання зобов`язання та не є достатнім для звільнення від відповідальності без доведення того, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання саме цього зобов`язання. 
У даній справі відповідачем та третьою особою не надано сертифіката Торгово-промислової палати України, виданого щодо конкретного зобов`язання зі сплати орендної плати за договором оренди земельної ділянки, а також не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме воєнний стан або інші обставини непереборної сили об`єктивно унеможливили своєчасне внесення орендної плати позивачу.
Крім того, суд звертає увагу, що предметом даного спору є розірвання договору оренди землі у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати. Посилання сторони на загальний лист Торгово-промислової палати України без доведення причинного зв`язку між воєнними діями та неможливістю виконання саме спірного грошового зобов`язання не спростовує встановлених судом обставин систематичної несплати орендної плати та не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 13, 81,141, 263-265,273,280,289 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс», про розірвання договору оренди землі – задовольнити.
Розірвати договір оренди земельної ділянки площею 3,743 га, кадастровий номер 1823481200:05:000:0067, укладений 01 січня 2020 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» (код ЄДРПОУ 41102844).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся» (код ЄДРПОУ 41102844) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Полісся»,код ЄДРПОУ: 41102844, Житомирська область, Коростенський район, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39. 
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Техресурс»,, код ЄДРПОУ 24650576, Житомирська область, Коростенський район, с. Радчиці, вул. Шевченка, буд. 39.

Суддя