01.06.2026 
ЄУН 389/112/26
Провадження №2-а/389/4/26

Рішення
іменем України

01 червня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області 
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, 
з участю: представника позивача – адвоката Брижицької В.В., 
встановив:
ОСОБА_1 20.01.2026 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1248 від 09.01.2026 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження у справі закрити. З вказаною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема не враховано, що позивач не був належним чином повідомлений про виклик, повістки не отримував, а тому об`єктивно не міг знати причину виклику і не міг з`явитися за таким викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 ., а тому він не вважається належним чином оповіщеним про необхідність явки до ТЦК. Крім того, обставини справи встановлені поверхнево, дані суперечать як дійсним обставинам, так і військово-обліковим документам позивача, оскільки до 28.12.2025 він двічі уточнював персональні дані, однак постанова не містить інформації про те, які саме дані позивача потребували уточнення, а також які дані відповідач як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не міг уточнити шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Також не враховано, що позивач має відстрочку (бронювання) до 07.07.2026. Станом на момент винесення оскаржуваної постанови він пройшов обстеження на стан здоров`я для визначення придатності до військової служби, за результатами якого 31.12.2025 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Позивач не мав умислу не проходити ВЛК та/або затягувати процес її проходження, оскільки у нього є оформлена відстрочка від мобілізації. Також вказує на сплив строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Представник відповідача подала суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На спростування доводів позивача вказала, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію 16.11.2010 та був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. У свою чергу, Законом України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» встановлено обов`язок громадян України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби, щодо необхідності проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби у строк до 05.06.2025. Проте, незважаючи на те, що цей обов`язок поширювався на позивача, як на обмежено придатного, 21.05.2025 він отримав направлення для проходження військово-лікарської комісії, однак у визначений Законом строк до 05.06.2025 він комісію не пройшов, тому в його діях (бездіяльності) наявні ознаки вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій, відхиляючи заперечення представника відповідача, позов просила задовольнити.
Представник відповідача подала суду заперечення на відповідь на відзив, у яких відхилила наведені представником позивача у відповіді на відзив аргументи та просила у задоволенні позову просила відмовити.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити за обставин і підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просила відмовити. Також, на виконання ухвали суду від 23.01.2026 нею були надані матеріали, на підставі яких винесена оскаржувана постанова.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 21.04.2005 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Дані витягу з електронного кабінету військовозобов`язаного застосунку Резерв+ свідчать, що ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 (Знам`янка), має бронювання на строк до 07.07.2026, постановою ВЛК від 31.12.2025 визнаний придатним, дата останнього уточнення даних 13.06.2025.
На ім`я ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 21.05.2025 сформовано направлення для проходження ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.
Стосовно ОСОБА_1 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол про адміністративне правопорушення №1248 від 28.12.2025 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Суть правопорушення, яка викладена в протоколі, наступна: « ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, в особливий період, отримав повістку (розпорядження) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у зазначений в повістці (розпорядженні) строк не з`явився, про поважні причини не повідомляв».
З цим протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений в день його складення, отримав його копію та повідомлений про те, що 09.01.2026 відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . В розділі «пояснення та зауваження щодо змісту протоколу» ОСОБА_1 зазначив, що «26.12.2025 під час користування застосунком Резерв+ він виявив, що його розшукує ТЦК та СП. З цієї метою він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування всіх обставин. Причиною оголошення в розшук стало тривале його проходження ВЛК, у зв`язку з чим він повідомляє, що ВЛК проходить, однак через велику кількість обстежень своєчасно завершити не встигає». 
Згідно з витягом з електронного кабінету військовозобов`язаного застосунку Резерв+, ВЛК пройдена ОСОБА_1 31.12.2025, внаслідок якої він визнаний придатним. 
За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 09.01.2026 винесено оскаржувану постанову №1248, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.
За змістом цієї постанови суть адміністративного правопорушення наступна:
« ОСОБА_1 перебуває на обліку військовозобов?язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час дії воєнного стану, в особливий період, у грудні 2025 року АІТС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_3 сформована повістка б/н про виклик ОСОБА_1 до вказаного відділу на 25.12.2025 для проходження медичної комісії та уточнення даних, яка направлена засобами поштового зв`язку. У зазначений в повістці строк, а саме 25.12.2025, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про поважні причини не повідомляв, чим порушив вимоги ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.3 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п.п.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022.
Зазначеними вище діями громадянин ОСОБА_1 порушив законодавство України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію під час дії воєнного стану в особливий період, передбачені переліченими вище законодавчими актами, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Представником ІНФОРМАЦІЯ_3 28.12.2025 стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол №1248 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. 
Під час розгляду 09.01.2026 адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом з АІТС «Оберіг». 
Будучи визнаним ВЛК від 16.11.2010 обмежено придатним до військової служби, всупереч п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (зі змінами, внесеними Законом України №4235-IX від 12.02.2025), ОСОБА_1 у строк до 28.12.2025 вчасно не оновив персональні дані, не пройшов військово-лікарську комісію і йому було достовірно відомо, що його викликають до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення персональних даних та проходження ВЛК, однак виклик проігнорував і тільки 31.12.2025 пройшов ВЛК.
Враховуючи, що зазначеними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, тому на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн».
Копію постанови ОСОБА_1 направлено поштою 13.01.2026.
Так, згідно з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, п.1 ч.2 ст.2, ч.1 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч.3 ст.210-1 КУпАП встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 прийнято рішення про оголошення та проведення часткової мобілізації, а отже з цього періоду в Україні діє особливий період.
Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні, з 05 год 30 хв 24.02.2022 введено воєнний стан, який триває і дотепер.
Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106, ст.112 Конституції України та ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII, на території України оголошено про проведення загальної мобілізації. 
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Частиною 3 ст.22 цього ж Закону передбачено, що під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Судом враховується, що на виконання ст.254 КУпАП та Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 (далі – Інструкція №3), про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з п.3, 6, 9, 11 розділу II Інструкції №3 у протоколі зазначається, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. До протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення подаються уповноваженою посадовою особою, якій надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, керівнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, для її розгляду у порядку, визначеному КУпАП.
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до ст.283 КУпАП виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (додаток 4).
Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
З мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом по повістці, а також за те, що він, будучи визнаним ВЛК обмежено придатним, у визначений Законом строк не пройшов медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби і йому було достовірно відомо, що його викликають до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення персональних даних та проходження ВЛК, однак виклик проігнорував.
У свою чергу, згідно з протоколом, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, ОСОБА_1 під час дії воєнного стану, в особливий період, отримав повістку (розпорядження) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак у зазначений в повістці (розпорядженні) строк не з`явився, про поважні причини не повідомляв.
Отже, виходячи зі змісту протоколу, в цьому випадку спірним питанням є здійснення належного виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Натомість судом встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином, зокрема за правилами, визначеними Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024. 
В матеріалах справи взагалі відсутні докази того, що на ім`я ОСОБА_1 за допомогою АІТС «Оберіг» дійсно була сформована відповідна повістка, те, що вона була направлена за зареєстрованим місцем проживання позивача засобами поштового зв`язку, а також докази її отримання позивачем чи іншого способу його оповіщення про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
При цьому, ні дата отримання ОСОБА_1 відповідної повістки, ні дата, на яку його викликали, в протоколі не відображені, у відповідних графах проставлені прочерки. 
За таких обставин є недоведеним той факт, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже відповідачем не доведено, що у ОСОБА_1 існував обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Судом не приймаються до уваги доводи, викладені представником відповідача у відзиві з приводу того, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності саме за не проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, складений за іншим фактом – неявку за викликом по повістці. 
Доказів складання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом виявлення того, що ОСОБА_1 не пройшов повторний медичний огляд у встановлений законом строк, суду не надано. 
Загалом, відомості про вчинене адміністративне правопорушення, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, відрізняються від відомостей, що вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення. Оскаржуваною постановою визначено декілька порушень ОСОБА_1 правил військового обліку в особливий період, у тому числі й ті, які не вказані у протоколі та не охоплювали склад правопорушення, вказаний у ньому.
Отже, досліджуючи всі обставини винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за наведеним в оскаржуваній постанові формулюванням, ні фактичних, ні правових підстав у начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не було. 
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат.
Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч.4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач просив відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн, понесення яких підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи. 
Представник відповідача у поданому відзиві просила зменшити розмір таких витрат, мотивуючи тим, що вони є завищеними, необґрунтованими та неспівмірними відносно складності справи, не відповідають обсягу проведеної роботи. 
Суд, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, враховує, що в силу вимог ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, та (або) значенню справи. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Підсумовуючи наведене вище, обраховуючи доцільність понесених позивачем витрат, належить аналізувати не тільки долучені докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, але і враховувати складність справи та складність наданих послуг.
Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.
Суд враховує, що предмет спору в цій справі не є складним, тому не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява не потребувала складних правових досліджень та значного аналізу справи, не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи.
Таким чином, з урахуванням опису кожної складової наданих послуг, зазначених в додатку до договору про надання правничої допомоги, суд дійшов висновку про доведеність представником відповідача неспівмірності витрат на правничу допомогу, що свідчить про завищення їх вартості та про наявність правових підстав для зменшення загальної суми заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України та враховуючи задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 532 грн 48 коп за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі ст.7, 9, 210-1, 247, 254, 258, 280 КУпАП, керуючись ст.72, 77, 132, 134, 139, 241-246, 257-262, 286 КАС України, суд,
ухвалив:
Позов задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1248 від 09.01.2026, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. 
Закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі)грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 532 (п`ятсот тридцять дві)грн 48 коп. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - НОМЕР_2 .

Суддя Знам`янського міськрайонного суду 
Кіровоградської області О.В. Савельєва