Справа № 761/19315/24
Провадження № 2/761/4401/2025

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Мальцева Д.О.
при секретарі: Процко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про стягнення моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про стягнення моральної шкоди, у якому просив:
1.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 166562, 58 грн. в якості сплати за інфляційні збитки за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2024 року. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
2.Стягнути з Головного управління Пенсійного фону України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові коши в сумі 40001, 31 грн. в якості сплати трьох відсотків річних за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2024 року. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
3.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 144594, 72 грн. в якості сплати за моральну шкоду за період з 26 лютого 2022 року по 30 квітня 2024 року, пов`язану з тривалим, більше 26 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/1241/21. Зазначені грошові кошти стягнути з будь-якого розрахункового рахунку Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2022 року Окружний адміністративний суд м.Києва ухвалив Рішення по справі №640/294/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним непроведення перерахунку пенсії позивача починаючи з 01 квітня 2019 року. Окружний адміністративний суд м.Києва зобов`язав відповідача перерахувати та виплатити починаючи з 01.04.2019 пенсію позивачу на підставі Довідки військової частини НОМЕР_1 за №222/4/164/239/888 від 10 грудня 2020 року «Про розмір грошового забезпечення» станом на 05.03.2019 року, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат.
Згодом означене Рішення суду, яке знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https//reyestr.court.gov.ua/Review/103429570, набрало законної сили і стало таким, що підлягає виконанню.
Новий розмір пенсійного забезпечення відповідачем був виплачений позивачу лише починаючи з жовтня 2022 року. Разом з тим, відповідач і досі станом на дату подання цього позову, не виплатив позивачу заборгованість по пенсійних виплатах за період з 01.04.2019 року по 31.03.2023 року.
Таким чином, Рішення ОАСК від 26.01.2022 року по справі №640/1294/21 виконано відповідачем лише частково, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Притулі Н.Г.
29.05.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Притули Н.Г. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди.
07 серпня 2024 року до позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
07 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасовано, та в цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У решті ухвалу від 19 липня 2024 року залишено без змін.
25 грудня 2024 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Мальцеву Д.О.
26 грудня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, встановлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.
19 лютого 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладеними запереченнями проти неї. Представник відповідача зазначив, що на виконання рішень зазначених у позовній заяві головним управлінням проведено перерахування пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів та виплата заборгованості, обчисленої на виконання рішень суду, ухвалених на користь ОСОБА_1 буде здійснюватись в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділеніх на цю мету. Крім того, зазначає, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої моральної шкоди та глибини його страждань, які були сприченені посадовами особами Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та які є підставою для відшкодування моральної шкоди. Внаслідок чого, вважає необґрунтованими зобов`язання щодо виплати моральної шкоди.
Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду від 04.03.2025 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.
04.03.2025 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
Суд, керуючись вимогами ст.223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2022 року Окружний адміністративний суд м.Києва ухвалив Рішення по справі №640/294/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним непроведення перерахунку пенсії позивача починаючи з 01 квітня 2019 року. Окружний адміністративний суд м.Києва зобов`язав відповідача перерахувати та виплатити починаючи з 01.04.2019 пенсію позивачу на підставі Довідки військової частини НОМЕР_1 за №222/4/164/239/888 від 10 грудня 2020 року «Про розмір грошового забезпечення» станом на 05.03.2019 року, з обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням проведених раніше виплат.
Згодом означене Рішення суду, яке знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https//reyestr.court.gov.ua/Review/103429570, набрало законної сили і стало таким, що підлягає виконанню.
Новий розмір пенсійного забезпечення відповідачем був виплачений позивачу лише починаючи з жовтня 2022 року. Разом з тим, відповідач і досі станом на дату подання цього позову, не виплатив позивачу заборгованість по пенсійних виплатах за період з 01.04.2019 року по 31.03.2023 року.
27 березня 2023 року заявник зі своєї електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1  надіслав до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (на його електронну поштову адресу kiev_gu@kv.pfu.gov.ua ) свій «Інформаційний запит» стосовно помісячних доплат до пенсії позивача за період з 01 квітня 2019 року по вересень 2022 року, які базуються на вимогах Рішення Окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі №640/1294/21, а також стосовно надання позивачу обґрунтованої відповіді щодо строку виплати йому заборгованості по недоплаченій пенсії у відповідності до вимог Рішення Окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року по справі №640/1294/21.
10 травня 2023 року позивач отримав від ГУ ПФУ в м.Києві відповідь за №12969-11144/Б-02/8-2600/23 в редакції від 24 квітня 2023 року, з якої вбачається, що за період з 01.04.2019 року по 30.09.2022 року відповідач визнає свою заборгованість в сумі 304449, 25 грн.
Позивач не погоджується з розрахунками заборгованості відповідача, оскільки на його думку ці розрахунки не враховують згідно Рішення ОАСК від 26.01.2022 р., яким відповідач зобов?язаний перерахувати та виплатити позивачу заборгованість по пенсії на підставі Довідки в/ч НОМЕР_1 за №222/4/164/239/888 від 10.12.2020 р. «Про розмір грошового забезпечення.
В зв?язку з тривалим невиконанням відповідачем Рішення ОАСК від 26.01.2022 р. по справі №640/1294/21, позивач направив на адресу відповідача «Уточнену досудову вимогу» в редакції від 08.05.2023 року Додаток №4), в якій, керуючись вимогами част.2 ст.530 ЦК України, надав відповідачу 10-ти денний термін для добровільного виконання вищеначеного Рішення суду.
Станом на день подання цієї позовної заяви відповідач не сплатив позивачу заборгованість по пенсії за період з 01.04.2019 р. по 31.03.2023 р. у сумі 358095 (триста п?ятдесят вісім тисяч дев?яносто п?ять) грн. 26 коп.
Тобто Рішення ОАСК від 26.01.2022 р. по справі №640/1294/21 відповідачем виконано не в повному обсязі.
Таким чином позивач відповідно до позовної заяви, вважає, що у зв`язку з умисним свідомим невиконанням відповідачем Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2022 року по справі №640/1294/21 відповідач має сплатити на користь позивача суму інфляційної складової боргу у розмірі 166562,58 та три відсотки річних, у сумі 40001,31 грн.
Натомість, як вже зазначалось судом, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та моральної шкоди.
07 серпня 2024 року до позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
07 листопада 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасовано, та в цій частині справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У решті ухвалу від 19 липня 2024 року залишено без змін.
Однак, враховуючи, що ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2024 року в частині позовних вимог про стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 166562,58 та трьох відсотки річних, у сумі 40001,31 грн. залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2024, суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати подальший розгляд вказаних позовних вимог.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди за період з 26 лютого 2022 року по 30 квітня 2024 року, пов`язану з тривалим, більше 26 місяців, невиконанням Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26 січня 2022 року по справі №640/1241/21 у сумі 144594, 72 грн. суд зазначає наступне.
Як зазначає позивач, Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2022 року по справі № 640/1294/21 не виконується відповідачем вже протягом більше 26 (двадцяти шести) місяців, після набрання ним законної сили, що призводить до душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, позивача, а тому керуючись принципом розумності та справедливості, просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 316548,00 грн.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, суд враховує, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №815/7401/16.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1173 ЦК передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.
Так, згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Суд бере до уваги те, що тривалість невиконання рішення суду становить понад три роки, що само по собі є суттєвим чинником, який поглиблює моральні страждання, оскільки позивач змушений постійно звертатися до органів державної влади, подавати скарги, контролювати рух виконавчого провадження та витрачати значні зусилля для захисту свого порушеного права, яке вже було встановлено та підтверджено судом.
Тривале невиконання рішення суду є самостійним порушенням прав особи та підставою для компенсації моральної шкоди, навіть за відсутності прямих матеріальних втрат.
Суд критично оцінює доводи Державної казначейської служби України про її неналежність як відповідача. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями або бездіяльністю органів державної влади, здійснюється саме за рахунок держави, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є ДКСУ. Таким чином, залучення Державної казначейської служби України як відповідача є обґрунтованим та відповідає вимогам закону.
Доводи відповідача щодо необґрунтованості розміру заявленої моральної шкоди суд оцінює критично, зазначаючи, що визначення конкретного розміру компенсації є дискреційним правом суду та визначається ним з урахуванням характеру порушення, тривалості невиконання рішення суду, суб`єктивного стану позивача, його віку, стану здоров`я та інших істотних обставин. При цьому суд виходить із принципів розумності, виваженості та справедливості.
Оцінивши всі доводи сторін, письмові докази, тривалість невиконання рішення суду, значний психологічний тиск, якому піддавався позивач, його вік, стан здоров`я, вимушеність постійно звертатися до органів державної влади для захисту свого порушеного права, суд дійшов висновку, що позивачу завдано моральної шкоди протиправною бездіяльністю ГУ ПФУ в м. Києві, яка підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а також враховує стан його здоров`я, вимушені зміни в життєвих стосунках, тому керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважає, що компенсація в сумі 10 000,00 грн. буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.
Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено відшкодування моральної шкоди, проте встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що не має законодавчих правових підстав щодо стягнення коштів з Пенсійного фонду України на відшкодування моральної шкоди, оскільки бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.
Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Позивачем у цій справі позов пред`явлений до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, протиправною бездіяльністю якого було завдано моральну шкоду та прострочено виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 року.
Суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органу державної влади, суму в розмірі 10 000,00 грн.
З урахуванням змісту статті 25 Бюджетного кодексу України та пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, стягнення з Державного бюджету України шляхом списання певної суми коштів з відповідного казначейського рахунку на користь позивача є належним та ефективним способом захисту його прав. Державна казначейська служба України чи її компетентний орган повинні самостійно визначити в межах наданих їм повноважень з якого рахунку слід списати ці кошти та який орган Казначейства має здійснити таке списання.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 11, 23, 509, 524, 526, 530, 625, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 16, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд-
ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ: 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (дані: РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст виготовлено 09.06.2025року

Суддя: