П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/5093/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Фелонюк Д.Л. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
17 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про яке зазначено в листі від 18.03.2025 №3814-2854/Я-03/8-2200/25, прийняте на виконання судового рішення у справі №560/7042/24, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу» та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 08.04.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 05.04.2024 №22-003/927 та від 05.04.2024 №22-003/928, виданих Хмельницьким обласним центром зайнятості.
В задоволені решти позову суд відмовив.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.
Позивач з 20.01.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
08.04.2024 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з врахуванням довідок про заробітну плату від 05.04.2024 №22-003/927 та №22-003/928, виданих Хмельницьким обласним центром зайнятості.
Відповідач листом від 23.04.2024 №8314-6871/Я-03/8-2200/24 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі вищевказаних довідок, оскільки законодавством не передбачено призначення даного виду пенсії. Крім того, зазначені довідки видані Хмельницьким обласним центром зайнятості безпідставно, оскільки вказана установа не відноситься до органів державної служби.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №560/7042/24, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2024, з урахуванням висновків, викладених в цьому судовому рішенні.
Листом від 18.03.2025 №3814-2854/Я-03/8-2200/25 відповідач повідомив, що на виконання судового рішення у справі №560/7042/24, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянуто заяву позивача від 08.04.2024 та винесено рішення про відмову в перерахунку пенсії. Згідно з записами трудової книжки позивач з 10.02.1993 працює в Хмельницькому обласному центрі зайнятості. У зв`язку з втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 №410-р про віднесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців та набранням чинності наказу Мінсоцполітики від 16.12.2014 № 1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», наказу Державного центру зайнятості від 19.02.2015 № 20 «Про зміни в організації праці, істотних умов праці в державній службі зайнятості», наказу обласного центру зайнятості від 26.02.2015 №6-ор «Про введення в дію структури та штатного розпису Хмельницького обласного центру зайнятості» з 02.03.2015 проходження позивачем державної служби припинено. Станом на 01.05.2016 позивач має 22 роки 24 дні (з 10.02.1993 по 01.03.2015) стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. До заяви від 08.04.2024 надані довідки від 05.04.2024 про складові заробітної плати №22-003/927 та №22-003/928, видані Хмельницьким обласним центром зайнятості. З урахуванням наведеного, а також пункту 3 Порядку видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750 (далі - Порядок №750), довідки від 05.04.2024 №22-003/927 та №22-003/928, видані Хмельницьким обласним центром зайнятості безпідставно, оскільки установа не відноситься до органів державної служби. З врахуванням такого, для обчислення розміру пенсії на виконання рішення суду, заробітну плату враховано в нульовому значенні. Тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу» відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі №560/7042/24, оскільки розмір пенсії на виконання рішення суду є меншим (з 08.04.2024 - 2361,00 грн), ніж той, що позивач отримував до виконання рішення суду (з 08.04.2024 - 10868,02 грн).
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для їх задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, враховує наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIIІ), пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV.
Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Починаючи з 28.12.1993 (дати набрання чинності Законом №3723-ХІІ) і до 01.05.2016 (дати набрання чинності Закону №889-VІІІ), визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулювалося Законом №3723-ХІІ.
Водночас, Законом №889-VIII також визначено право на пенсійне забезпечення (а саме - збереження права на призначення пенсії) державних службовців відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, передбачені розділом ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ.
Відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином, законодавство передбачає право саме на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, позивач має 22 роки 24 дні (з 10.02.1993 по 01.03.2015) стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а відтак, має право на призначення пенсії за віком згідно з статтею 37 Закону №3723-XII.
При цьому, порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, про яке зазначено в листі від 18.03.2025 №3814-2854/Я-03/8-2200/25, прийняте на виконання судового рішення у справі №560/7042/24, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу», є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 05.04.2024 №22-003/927 та від 05.04.2024 №22-003/928, виданих Хмельницьким обласним центром зайнятості, то колегія суддів зазначає, наступне.
Предмет апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в цій частині стосується можливості при переведенні на пенсію державного службовця врахування довідок про складові заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, необхідних для розрахунку такої пенсії.
Разом з цим, у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем
У свою чергу, вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату позивачу пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 05.04.2024 №22-003/927 та від 05.04.2024 №22-003/928, виданих Хмельницьким обласним центром зайнятості, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, які ще не обраховані суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
Аналогічна правова позиція стосовно вказаного питання висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2023 року у справі №560/8328/22.
Так, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача прийняти те чи інше рішення.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 08.04.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, зазначеної у довідках від 05.04.2024 №22-003/927 та від 05.04.2024 №22-003/928, виданих Хмельницьким обласним центром зайнятості.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 08.04.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
В решті позову в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
В задоволенні решти вимог апеляційної скарги відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.  

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.