Справа № 947/2148/24
Провадження 2/522/2483/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

02 червня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 32 780,00 грн
В С Т А Н О В И В:
16.01.2024 ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 32 780,00 грн.
06.02.2024 ухвалою Київського районного суду м. Одеси справу передано за підсудністю Приморського районного суду м. Одеси.
За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А.
Ухвалою суду від 12.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Шарага А.О. № 1097/26 від 27.04.2026 та службової записки помічника судді, по справі 27.04.2026 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа передана в провадження судді Науменко А.В.
Ухвалою суду від 08.05.2026 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду.
Позивач обґрунтовує позов тим, що 22.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про надання коштів у позику №2055707, за яким кредитор виконав зобов`язання з надання грошових коштів, проте відповідач порушив умови договору, не повернувши кредит та відсотки в повному обсязі. У подальшому, 08.02.2022, на підставі договору факторингу №1-08022022 право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна», при цьому відповідач до моменту звернення до суду не здійснював платежів на користь нового кредитора. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 32 780,00 грн, яка складається з 10 000,00 грн тіла кредиту та 22 780,00 грн заборгованості за відсотками, а також відшкодувати судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
10.04.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору від 22.06.2021 № 2055707 у встановленій законом формі. Зокрема, подана копія договору не містить підписів сторін та електронного підпису, що, з огляду на приписи Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», позбавляє такий документ статусу належного та допустимого доказу. Також відповідач наголошує на відсутності доказів фактичного отримання грошових коштів, які мають підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Окрім того, відповідач вказує на безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості через недоведеність переходу до нього права вимоги за договором факторингу, оскільки в поданому реєстрі боржників відсутні відомості щодо відповідача, а надані позивачем витяги не завірені належним чином і не підтверджують правовідносин між сторонами. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
27.02.2026 року від позивача до суду надійшла заява про долучення доказів. 
У судове засідання призначене на 02.06.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання коштів у позику № 2055707 від 22.06.2021 року, факт підписання якого підтверджується використанням одноразового ідентифікатора відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». 
Також судом встановлено, що 08.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 1-08022022, на підставі якого до нового кредитора перейшло право грошової вимоги до відповідача.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1ст. 527 Цивільного кодексу України).
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
У відповідності до вимогст.1046ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець)передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Суд звертає особливу увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодного первинного документа, який би підтверджував фактичне отримання відповідачем грошових коштів за договором позики № 2055707 від 22.06.2021 року. З клопотанням про витребування доказів не звертався. 
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи матеріали справи, суд констатує відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт фактичного надання (перерахування) позивачем грошових коштів відповідачу. Позивачем не надано жодного первинного документа (зокрема, виписки з банківського рахунку чи платіжного доручення), що засвідчував би здійснення операції з видачі кредиту на користь відповідача. Оскільки реальність кредитних правовідносин та наявність заборгованості нерозривно пов`язані з фактом виконання кредитором зобов`язання щодо надання грошових коштів, а позивачем не доведено факт виникнення такої заборгованості, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 32 780,00 грн – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 08.06.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

02.06.26