ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5556/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які полягають у застосуванні у січні 2026 року розрахункової величини 1762 грн, при нарахуванні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2019-2025 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 за 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену абзацом 3 пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену для учасників бойових дій за 2019-2025 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 за 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену абзацом 3 пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї у січні 2026 року, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року.
Посилається на те, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та під час звільнення з неї у січні 2026 року відповідач нараховував та виплачував позивачу грошове забезпечення та інші виплати у заниженому розмірі, а саме: визначав посадовий оклад та оклад за військовим званням, а також похідні від них грошову компенсацію за невикористані відпустки, одноразову грошову допомогу при звільненні, надбавки та доплати, виходячи з фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року. Вважаючи у зв`язку із цим свої майнові права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернулася до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) є органом державної влади в системі Державної прикордонної служби України, бюджетною установою, розпорядником коштів ІІІ класу, який утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та використовує кошти лише за призначенням і в межах виділених асигнувань. Зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням є стала величина – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018 року (1762,00 грн), а з 20.05.2023 року – виходячи з розміру 1762,00 грн, установленого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року №481. Вказує, що питання чинності чи відповідності пункту 4 Постанови №704 актам вищої юридичної сили не належить до компетенції відповідача під час розрахунку грошового забезпечення, а відповідач, маючи право лише виконувати вимоги законодавства, правомірно застосував його положення. Враховуючи викладене, вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 30.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , проходила військову службу у Державній прикордонній службі України, зокрема у Військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 02.01.2026 року №3-ОС виключена зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 02 січня 2026 року у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас.
Як видно з архівних відомостей особистої картки грошового забезпечення за 2026 рік, під час звільнення у січні 2026 року позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки у розмірі 4737,04 грн, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку для учасників бойових дій за 2019-2025 роки у розмірі 77371,65 грн, грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2023 роки у розмірі 16579,54 грн, грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, за 2020-2023 роки у розмірі 31580,27 грн, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 142111,20 грн, а також надбавки, доплати та премії. Посадовий оклад та оклад за військовим званням, з яких обчислювалися зазначені виплати, визначені із використанням розрахункової величини 1762,00 грн.
Уважаючи протиправними дії відповідача щодо обрахунку посадового окладу, окладу за військовим званням та похідних від них зазначених видів грошового забезпечення і виплат при звільненні, виходячи з фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ).
За приписами абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 року Кабінет Міністрів України видав постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року (далі – Постанова №704).
Згідно з п.2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова №103 набула чинності з 24.02.2018 року.
Отже, з 24.02.2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022 року, визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704.
Наслідком скасування вказаних змін стало відновлення первинної редакції п.4 Постанови №704 (станом на 30.07.2018 року), згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Враховуючи викладене, з 29.01.2020 року чинна редакція п.4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року».
Надалі, 12.05.2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704», пунктом 2 якої внесені зміни до п.4 Постанови №704, шляхом викладення абз.1 в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Постанова №481 набрала чинності 20.05.2023 року, тобто з цієї дати Кабінет Міністрів України запровадив сталу розрахункову величину 1762,00 грн замість прив`язки до прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року.
Проте рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови №481 неправомірними та визнано протиправним та нечинним п.2 Постанови №481 стосовно внесення змін до п.4 Постанови №704.
Оцінюючи правомірність дій відповідача щодо визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, з яких обчислені виплати при звільненні позивача у січні 2026 року, суд враховує правову позицію, сформульовану Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24. Указаною постановою Верховний Суд відступив від висновків, раніше викладених у постановах від 20.10.2025 року у справі №600/3516/24-а та від 22.10.2025 року у справі №420/3824/25 про те, що з дня набрання чинності Постановою №481 (20.05.2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18.06.2025 року) правові підстави для застосування розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні, а визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося виходячи з фіксованої величини 1762,00 грн, передбаченої Постановою №481.
Верховний Суд у постанові від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24 сформулював протилежний правовий висновок, згідно з яким до правовідносин, пов`язаних із обчисленням грошового забезпечення військовослужбовців у період дії Постанови №481, під час визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися п.4 Постанови №704 у первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою запроваджено фіксовану розрахункову величину 1762,00 грн.
Мотивуючи такий висновок, Верховний Суд виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, закріплених у ч.3 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. З огляду на наведене п.2 Постанови №481 стосовно внесення змін до п.4 Постанови №704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік, не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Окремо Верховний Суд наголосив, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Указана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №913/204/18, від 10.03.2020 року у справі №160/1088/19 та від 10.01.2023 року у справі №340/507/22.
Відтак, ураховуючи, що Верховним Судом сформульовано правовий висновок про незастосовність п.4 Постанови №704 у редакції Постанови №481 до правовідносин з обчислення грошового забезпечення військовослужбовців та визначення складових такого забезпечення для цілей його виплати, а також беручи до уваги приписи ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахованих та виплачених позивачу у січні 2026 року виплат при звільненні.
Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби, визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року №558, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за №854/32306 (далі – Інструкція №558).
Згідно з п.6 розділу 8 глави V Інструкції №558, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби; при цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Пунктом 9 розділу 8 глави V Інструкції №558 передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, зокрема військовослужбовцям, які звільняються через сімейні обставини або інші поважні причини.
Аналіз наведених норм Інструкції №558 свідчить, що грошова компенсація за невикористані відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні обчислюються виходячи з місячного грошового забезпечення військовослужбовця, складовими якого є посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням. Відтак неправильне визначення цих окладів безпосередньо впливає на розмір зазначених виплат при звільненні.
Статтею 7 Закону України від 19.11.2025 року «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3328 гривень.
Підсумовуючи наведений аналіз нормативного регулювання, суд констатує таке:
- посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням, з яких відповідач обчислив нараховані та виплачені позивачу у січні 2026 року грошові компенсації за невикористані відпустки, одноразову грошову допомогу при звільненні, надбавки та доплати, мали б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року (3328,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, а не виходячи з фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн;
- відсутність правових підстав для застосування п.4 Постанови №704 у редакції Постанови №481 внаслідок його невідповідності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили підтверджено правовим висновком Верховного Суду від 17.02.2026 року у справі №520/5814/24.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача для цілей нарахування виплат при звільненні у січні 2026 року мали б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року, а не виходячи з фіксованої розрахункової величини 1762,00 грн.
Відтак, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у січні 2026 року грошових компенсацій за невикористані відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, надбавок та доплат у заниженому розмірі, а саме – без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» станом на 01.01.2026 року (3328,00 грн), є протиправними.
Тому, похідні вимоги про спонукання до вчинення дій є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то згідно з п.п.1, 13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які полягають у застосуванні у січні 2026 року розрахункової величини 1762,00 грн при нарахуванні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену для учасників бойових дій, за 2019-2025 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702, за 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату належних ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022-2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену для учасників бойових дій, за 2019-2025 роки, грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702, за 2014, 2016, 2017, 2018, 2022, 2023 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2020-2023 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї у січні 2026 року, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2026 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.