ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року	справа № 380/7669/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті з 01.03.2026 року пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексацій, передбачених Постановою КМУ від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» , Постановою КМУ від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» і Постановою КМУ від 25 лютого 2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд.10, ЄДРПОУ 13814885) здійснити з 01.03.2026 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКІШ: НОМЕР_1 ) без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації, передбачених Постановою КМУ від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», Постановою КМУ від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» і Постановою КМУ від 25 лютого 2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII. На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі № 380/14638/25 відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату його пенсії без обмеження максимальним розміром. Разом з тим, при проведенні перерахунку та нарахуванні пенсії з 01 березня 2026 року, обчисливши основний розмір пенсії позивача (з урахуванням нарахованих сум індексацій), відповідач у розрахунку застосував механізм так званого «пониження» розміру пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 №1778. Внаслідок застосування вказаних понижуючих коефіцієнтів фактичний розмір пенсії, який підлягає виплаті позивачу з 01.04.2026, зменшений і склав 29 823,91 грн. 
Позивач не погоджується з такими діями відповідача, наголошуючи, що відповідно до рішень Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та від 12.10.2022 № 7-р(II)/2022 обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром визнано неконституційним. На переконання позивача, Уряд не наділений повноваженнями приймати підзаконні нормативно-правові акти, які де-факто відновлюють неконституційні обмеження розміру пенсій, а тому дії відповідача є прямим порушенням його конституційного права на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою від 24 квітня 2026 року відкрито провадження у адміністративній справі. Зважаючи на значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту та характер спірних правовідносин, судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги не визнало у повному обсязі та просило відмовити у їх задоволенні. Правова позиція пенсійного органу ґрунтується на тому, що він діє виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що прямо передбачені чинним законодавством України. Відповідач зазначає, що на виконання статті 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30.12.2025 № 1778 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану». Відповідно до приписів вказаної постанови, до пенсій, розмір яких становить від 10 розмірів прожиткового мінімуму (25 950 грн), застосовуються відповідні понижуючі коефіцієнти до суми перевищення. 
Відповідач вказує, що органи Пенсійного фонду зобов`язані неухильно виконувати чинні акти Уряду, що обумовлені введеним воєнним станом та фінансовими можливостями держави. Крім того, пенсійний орган зауважує, що урядовими постановами також встановлено максимальні розміри самої індексації (не більше 1500 грн та 2595 грн). Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що розрахунок і виплата пенсії позивача проведені правомірно та без порушень чинного законодавства.
Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали адміністративної справи, всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін та 
в с т а н о в и в :
Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.
Згідно з наданим відповідачем Розрахунком пенсії ОСОБА_1 від 09.03.2026 (що міститься в матеріалах пенсійної справи № 1306025538), пенсійним органом визначено основний розмір пенсії позивача (70% від сум грошового забезпечення) у розмірі 35 403,03 грн.
До вказаного основного розміру відповідачем розраховано та додано суми щорічних індексацій:
Індексація базового ОСНП 2024 (відповідно до Постанови КМУ № 185) — 1 500,00 грн;
Індексація базового ОСНП 2025 (відповідно до Постанови КМУ № 209) — 1 500,00 грн;
Індексація базового ОСНП 2026 (відповідно до Постанови КМУ № 236) — 2 595,00 грн. 
Загальний підсумок пенсії позивача з урахуванням індексацій та інших доплат мав скласти 40 998,03 грн.
Однак, як підтверджується тим же Розрахунком від 09.03.2026, відповідачем до суми 35 403,03 грн застосовано спеціальний механізм зменшення. У документі зазначено: «Пониження суми 35403,03 згідно ПКМУ №1778 від 30.12.2025». 
Далі наведено детальну розшифровку цього пониження: сума пенсії понад 10 прожиткових мінімумів (25 950 грн) була розділена на діапазони, до яких застосовано понижуючі коефіцієнти (0,5; 0,4; 0,3). 
У результаті цих розрахунків, розмір пенсії позивача, який фактично підлягає виплаті з 01 квітня 2026 року, склав лише 29 823,91 грн.
Не погодившись з таким зменшенням розміру пенсійної виплати, позивач 24 березня 2026 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою (запитом), в якій вимагав здійснювати виплату його пенсії з 01.03.2026 без обмеження максимальним розміром та без застосування будь-яких механізмів пониження.
Листом від 31 березня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу, зазначивши, що пенсію перераховано на виконання Постанови №236, а оскільки її розмір перевищує 10 прожиткових мінімумів (25 950 грн), встановлених статтею 43 Закону № 2262, підстави для виплати пенсії у більшому розмірі відсутні. Крім того, у відзиві відповідач додатково обґрунтував застосування коефіцієнтів положеннями Постанови КМУ від 30.12.2025 № 1778.
Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам справи, діям відповідача та аргументам обох сторін, суд керується такими мотивами.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ця норма встановлює обов`язок для всіх суб`єктів владних повноважень (до яких належать і територіальні органи Пенсійного фонду України) діяти виключно в межах правового поля, що формується передусім актами вищої юридичної сили — законами України. Жодний підзаконний нормативно-правовий акт не може скасовувати, звужувати чи спотворювати права, гарантовані законом.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі — Закон № 2262-ХІІ). Саме норми цього Закону мають пріоритетне значення при визначенні обсягу соціальних гарантій військовослужбовців.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ. Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення, положення, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Більше того, Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(II)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-ХІІ. Суд постановив, що ці норми не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу військовослужбовців. Ці приписи також остаточно втратили чинність.
Таким чином, суд констатує: з моменту ухвалення вищевказаних обов`язкових та остаточних рішень Конституційного Суду України, будь-які законодавчі норми, які обмежували пенсії військовослужбовців максимальним розміром, скасовані і не підлягають застосуванню. Тобто, на рівні Закону (акта вищої юридичної сили) жодних правових підстав для обмеження чи урізання граничного розміру пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, на даний момент не існує.
Як встановлено судом під час дослідження матеріалів пенсійної справи, відповідач спочатку дійсно визначив основний розмір пенсії позивача понад вказане обмеження (у сумі 35 403,03 грн). 
Проте, безпосередньо на етапі формування суми до виплати, відповідач застосував до пенсії позивача норми постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778, використавши так звані «понижуючі коефіцієнти» до частини пенсії, що перевищує 10 прожиткових мінімумів. 
Внаслідок цього штучного математичного втручання фактичний розмір пенсійної виплати знову був незаконно обмежений та понижений до 29 823,91 грн.
Надаючи оцінку правомірності застосування відповідачем норм Постанови КМУ № 1778 у спірних правовідносинах, суд виходить з фундаментального принципу безумовної пріоритетності закону.
Згідно з частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Постанова Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778 є виключно підзаконним нормативно-правовим актом. Конституційний Суд України своїми рішеннями чітко та безальтернативно визначив, що обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром є прямим порушенням суті конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, які зобов`язані захищати суверенітет та територіальну цілісність України (стаття 17 Конституції України).
Суд наголошує, що Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади, не наділений повноваженнями приймати підзаконні акти (постанови), які де-факто і де-юре відновлюють неконституційні обмеження максимального розміру пенсій. Введення механізмів «пониження», застосування «понижуючих коефіцієнтів» чи будь-яких інших математичних алгоритмів до сум понад 10 прожиткових мінімумів є прихованою формою обмеження пенсії. Такі дії Уряду та, як прямий наслідок, дії органів Пенсійного фонду щодо практичного застосування цих підзаконних норм, призводять до недопустимого звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача, що прямо і категорично заборонено статтею 22 Конституції України.
Посилання відповідача у відзиві на те, що постанова КМУ № 1778 була прийнята на виконання вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» та мотивована виключно необхідністю економії бюджетних коштів в умовах воєнного стану, суд оцінює критично та повністю відхиляє.
Велика Палата Верховного Суду у своїх численних та усталених правових висновках неодноразово наголошувала, що соціальні виплати, гарантовані спеціальними законами, не можуть бути звужені, скасовані чи обмежені підзаконними нормативно-правовими актами Уряду або Законом про Державний бюджет на відповідний рік з мотивів відсутності, нестачі чи дефіциту бюджетних коштів. Реалізація конституційного права на соціальний захист не може ставитись у залежність від наявності поточних бюджетних асигнувань.
Оцінюючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати пенсії з урахуванням індексацій за 2024, 2025 та 2026 роки, суд виходить з наступного.
Як встановлено з матеріалів пенсійної справи та наданих розрахунків, відповідач фактично здійснив розрахунок і додав відповідні суми індексації (зокрема 1 500 грн, 1 500 грн та 2 595 грн) до базового розміру пенсії позивача. Суд погоджується з тим тезою, що обмеження Урядом (у відповідних постановах) максимального розміру самого підвищення (індексації) конкретною фіксованою сумою (наприклад, не більше 1 500 грн у 2024 та 2025 роках чи 2 595 грн у 2026 році) визнається правомірним у сталій судовій практиці Верховного Суду.
Це обумовлено тим, що Уряд, відповідно до статті 64 Закону № 2262-ХІІ, має делеговане право визначати розмір та порядок проведення такого збільшення.
Проте, ключовим та вирішальним фактором є те, що після нарахування та додавання цих фіксованих сум індексацій до основного розміру пенсії, загальний кінцевий підсумок пенсії військовослужбовця не може підлягати жодному подальшому обмеженню, урізанню чи пониженню максимальним розміром, оскільки це прямо суперечить вищезгаданим рішенням Конституційного Суду України.
З огляду на встановлені обставини та наведені норми права, суд дійшов переконання, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2026 року шляхом застосування «понижуючих коефіцієнтів» відповідно до постанови КМУ від 30.12.2025 № 1778, є протиправними, такими, що вчинені поза межами правового поля, та грубо порушують гарантоване право позивача.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав. З метою ефективного, реального та повного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне обрати спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити, починаючи з 01 березня 2026 року, перерахунок та виплату пенсії позивачу без застосування механізму пониження (обмеження максимальним розміром), передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2025 № 1778, з урахуванням уже нарахованих сум індексацій, та виплатити утворену різницю за минулий час, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Водночас, частиною другою статті 77 КАС України встановлено презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається виключно на відповідача.
Під час судового розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів правомірності своїх дій щодо зменшення розміру пенсії позивача на підставі підзаконного нормативно-правового акта. Отже, адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд застосовує імперативні положення статті 139 КАС України. 
Згідно з частиною першою цієї статті, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у сумі 1 331,20 грн, який, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті з 01.03.2026 року пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексацій, передбачених Постановою КМУ від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» , Постановою КМУ від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» і Постановою КМУ від 25 лютого 2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд.10, ЄДРПОУ 13814885) здійснити з 01.03.2026 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКІШ: НОМЕР_1 ) без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації, передбачених Постановою КМУ від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», Постановою КМУ від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» і Постановою КМУ від 25 лютого 2026 року №236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році».
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885; місцезнаходження: 79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 16 червня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.