Провадження № 1-кс/509/580/26
Справа № 509/299/19 

УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року         с-ще. Овідіополь 
Слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на постанову т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 12017160150003076 щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. 

ВСТАНОВИВ : 

І. Суть скарги 
До Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла зазначена скарга, у якій ОСОБА_3 просить визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. начальника сектора дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 (в інтересах потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ) про закриття кримінального провадження № 12017160150003076 щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, та зобов`язати уповноваженого дізнавача (орган дізнання) у кримінальному Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.06.2026 7 провадженні № 12017160150003076 повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 09.06.2026 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України з урахуванням висновків, викладених у відповідній ухвалі слідчого судді. 
Скарга обґрунтована тим, що сектором дізнання Відділення поліції № 1 Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 12017160150003076 від 30.10.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 358, ст. 356 КК України. 
Потерпілими у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ТОВ «Злагода», інтереси яких представляє адвокат ОСОБА_3 . 09.06.2026 адвокат ОСОБА_3 звернувся до уповноваженого дізнавача у кримінальному провадженні № 12017160150003076 з клопотанням про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України — у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру, але якій не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, з одночасним продовженням досудового розслідування щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших (у тому числі невстановлених) осіб. 
Постановою т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. 
Скаржник вважає постанову від 15.06.2026 незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. 
ІІ. Оцінка слідчого судді 
Дослідивши зазначену скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків. 
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є складовою судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях. 
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 304 КПК України під час вирішення питання про відкриття провадження за скаргою слідчий суддя має перевірити наявність у скаржника права на подання скарги, дотримання встановленого строку оскарження, можливість оскарження відповідного рішення, дії чи бездіяльності згідно з законом та можливість розгляду скарги в цьому суді. 
Лише наявність всіх наведених умов є підставою для відкриття провадження за скаргою та її розгляду по суті. В іншому випадку слідчий суддя має повернути скаргу чи відмовити у відкритті провадження. 
Частина 1 ст. 303 КПК України визначає виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені. 
Не є бездіяльністю прокурора, слідчого в розумінні пункту 1 частини 1 статті 303 КПК (яка полягає у невчиненні ним інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк) його відмова в задоволенні клопотання, оформлена постановою. При цьому КПК не передбачає повноважень слідчого судді оцінювати обсяг чи правильність викладених у постанові прокурора, слідчого, яка не підлягає згідно зі статтею 303 КПК окремому оскарженню, мотивів відмови чи часткової відмови у задоволенні клопотання. 
Так, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурораяка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк (пункт 1 частини 1 статті 303 КПК). 
З наведеного формулювання бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, яка може бути оскаржена до слідчого судді, випливає три необхідні умови, які повинні мати місце, щоб була можливість задіяти судовий спосіб оскарження такої бездіяльності на етапі досудового розслідування: (1) клопотання має стосуватись необхідності проведення процесуальної дії; (2) обов`язок вчинити таку дію покладається КПК на слідчого, дізнавача або прокурора; (3) такий обов`язок має бути виконаний у встановлений КПК строк. 
У цьому провадженні скаржник оскаржує постанову про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, що підтверджується як змістом мотивувальної частини скарги, так її прохальною частиною про скасування постанови т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 (в інтересах потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ) про закриття кримінального провадження № 12017160150003076 щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
Так, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді (частина 1 статті 110 КПК). 
Таким чином, постанова т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження є процесуальним рішенням. 
Фактичною підставою для оскарження у даному випадку є невчинення процесуальної дії, а не оскарження рішення. 
Натомість КПК України розрізняє поняття «процесуальне рішення» та «процесуальні дії». Так, положення КПК не дають жодних підстав вважати процесуальне рішення одним з різновидів процесуальної дії. Навіть стаття 307 КПК чітко розрізняє «рішення» і «дії». Це розрізнення послідовно проводиться у всіх трьох частинах статті, де «рішення» і «дії» згадуються поряд як самостійні поняття. Також й інші положення КПК не свідчать про те, що законодавець визначає «рішення» як різновид «дії». Навпаки, відповідно до КПК «рішення» і «дія» завжди мають самостійне значення. Рішення приймається - дія здійснюється, дія має початок і закінчення - рішення є одномоментним актом, до процесуальної дії можуть бути залучені багато учасників - процесуальне рішення приймається лише уповноваженою особою, дії фіксуються в протоколі - рішення оформлюється постановою (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 405/680/22). 
Оскарження як бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, як це передбачено пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК, можливе лише у випадках, коли клопотання, яке подане в порядку статті 220 КПК (1) залишилося взагалі без будь-якого процесуального реагування або (2) у разі реагування на нього будь-яким іншим чином, ніж шляхом винесення мотивованої постанови, що повинно кваліфікуватись як неналежне процесуальне реагування на клопотання. Винесення за результатами розгляду клопотання вмотивованої постанови, як це передбачено частиною 2 статті 220 КПК, не може вважатися бездіяльністю слідчого, дізнавача або прокурора, яка підлягає оскарженню до слідчого судді на підставі пункту 1 частини 1 статті 303 КПК. 
Отже, оформлена постановою відмова в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження не є бездіяльністю в розумінні пункту 1 частини 1 статті 303 КПК. 
Додатковим свідченням на користь цього висновку Суду є те, що законодавець на підставі частини 1 статті 303 КПК допускає оскарження слідчому судді на досудовому розслідуванні (і кваліфікує їх саме як рішення, а не як бездіяльність) вичерпний перелік рішень слідчого, дізнавача або прокурора про відмову в задоволенні клопотання (скарги): рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій (пункт 7), рішення про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування (пункт 9-1), рішення про відмову в визнанні потерпілим (пункт 5), відмова прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини 1 статті 284 КПК (пункт 11). 
Постанова про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктом 5 частини 1 статті 284 КПК України не належить до вичерпного переліку рішень прокурора, які можуть бути оскарженні на підставі статті 303 КПК. 
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК). Так, в ухвалі ЄСПЛ щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі Скорик проти України зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Безумовно, право доступу до судів не є абсолютним, але може бути обмежене; це дозволено в тому розумінні, що право доступу «за своєю суттю вимагає регулювання державою, регулювання якої може змінюватися за часом та місцем відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих людей». Тим не менш, застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ до особи таким чином або настільки, що порушується сама суть права (рішення у справі Ashingdane v. the United Kingdom від 28.05.1985, заява № 8225/78, § 57). Наведені висновки ЄСПЛ хоча і сформульовані щодо випадків, які відмінні від оскарження судового рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою на постанову про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження , проте встановлюють деякі загальні вимоги щодо прийнятності скарг і у кримінальному провадженні, зокрема, на етапі досудового розслідування. 
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова від т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 (в інтересах потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ) про закриття кримінального провадження № 12017160150003076 щодо ОСОБА_5 , не охоплюється переліком рішень, дій та бездіяльності, що закріплений в частині 1 статті 303 КПК, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 . 

Враховуючи викладене та керуючись ст. 303, 304, 372 КПК України, слідчий суддя, 

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за скаргою представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на на постанову т.в.о. начальника сектору дізнання ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 від 15.06.2026 про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 12017160150003076 щодо ОСОБА_5 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, - відмовити. 

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку. 

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 

Слідчий суддя           ОСОБА_1