Справа № 630/785/25
Провадження № 2/630/18/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нерубацької А.О.,
представника позивача (дистанційно) Полетаєвої Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу № 630/785/25 (провадження № 2/630/18/26) за позовною заявою, поданою Полетаєвою Тетяною Юріївною - представником АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 40119,41 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 23200,31 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 16919,10 грн, а також стягнення з відповідача витрат по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 3749,37 грн. 

встановив:

В обґрунтування позову представник АТ «СЕНС БАНК» Полетаєва Т.Ю. посилалася на те, що 17 вересня 2021 року між АТ «Альфа Банк» і відповідачем ОСОБА_1 була укладена угода про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Угоді присвоєно № 631804564. За умовами цієї угоди відповідачу був встановлений кредитний ліміт в розмірі 30000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01% для торгових операцій та 37% для операцій зі зняття готівки. Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за угодою не виконував належним чином, внаслідок чого з його боку виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 40119,41 грн., яку позивач вимагає від відповідача повернути в повному обсязі. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, представник позивача просила суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 04 липня 2025 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.
З копією ухвали про відкриття провадження в справі та матеріалами позовної заяви відповідач ОСОБА_1 ознайомився 29 липня 2025 року в приміщенні суду. Від так, 15-денний строк для подання відповідачем відзиву на позов слід обраховувати, починаючи з 30 липня 2025 року. Останній день вказаного строку припадає на 13 серпня 2025 року.
Однак у встановлений судом для відповідача 15-денний строк для подання відзиву, уразі виникнення заперечень проти нього, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву.
Представник позивача АТ «СЕНС БАНК» Полетаєва Т.Ю. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також висловила згоду на проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача через неявку в судове засідання без поважних причин. Виступаючи з промовою, представник позивача пояснила, що угоду про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 631804564 було укладено між сторонами в електронній формі, на підставі відповідної пропозиції з боку ОСОБА_1 , і така угода була підписана відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора. Для відповідача Банком була відкрита відновлювальна кредитна лінія на суму 30000,00 грн для особистих потреб, строком на 12 місяців. Зі свого боку ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати заборгованість за основною сумою кредитної заборгованості та нарахованими процентами за користування кредитними коштами за ставками 0,01% уразі здійснення торгівельних операцій або 37% уразі зняття готівки, шляхом сплати обов`язкового мінімального платежу в розмірі 10% від суми загальної заборгованості. Але під час користування кредитними коштами ОСОБА_1 не дотримувався умов укладеної угоди, а тому після спливу визначеного угодою строку кредитування у 12 місяців, цей строк не був продовжений. 
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 був викликаний шляхом надіслання судової повістки на повідомлений ним суду телефонний номер (заява від 29 липня 2025 року) у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого Наказом ДСА України № 28 від 23 січня 2023 року. Але відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини його неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди представника позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.
17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа Банк» з пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Попередньо відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, в якому наведені основні умови кредитування з урахуванням побажання споживача: Тип кредиту - кредитування рахунку; Мета отримання кредиту - споживчі цілі; Сума ліміту - 30000,00 грн; Спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом; Строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору; Розрахунковий період - один місяць; Процентна ставка - 0,01% відсотків річних для торгових операцій, 37% відсотків річних для зняття готівки.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положеннями абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «СЕНС БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.
Слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Представником позивача до позову додано довідку на підтвердження того, що позичальник ОСОБА_1 під час укладання угоди від 17 вересня 2021 року був ідентифікований 02 січня 2020 року за допомогою одноразового паролю - коду підтвердження 1709, надісланого на номер телефону НОМЕР_1 , що є належним та допустимим доказом на підтвердження укладання між сторонами вказаного правочину.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Враховуючи викладене, суд виснує, що 17 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання позивачем акцепту оферти на укладення угоди про надання кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, що надійшла від ОСОБА_1 і підписана ним з використанням ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора.
За умовами угоди від 17 вересня 2021 року сума кредитної лінії становить 30000,00 грн, мета кредиту - для особистих потреб, процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій у розмірі 0,01% річних та/або операцій зняття готівки у розмірі 37%, тип ставки фіксована; повернення Кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячного обов`язкового мінімального платежу в розмірі 105 від загальної заборгованості за Кредитом.
Як вже було зазначено вище, Паспортом споживчого кредиту, зі змістом якого ОСОБА_1 був ознайомлений 17 вересня 2021 року, кредитний ліміт надається безготівковим способом та строк кредитування у 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов угоди.
Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
В позові представник позивача стверджував про виникнення з боку ОСОБА_1 заборгованості по простроченому тілу кредиту в розмірі 23300,31 грн, та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 16919,10 грн.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Ч. 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості Банком було подано разом з позовом виписку з рахунку № 591193-2025/0430 приватного клієнта ОСОБА_1 за період з 17 вересня 2021 року по 21 квітня 2025 року та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 631804564, складений станом на 21 квітня 2025 року.
Дослідивши вказані документи, суд констатує, що взяті на себе зобов`язання за угодою від 17 вересня 2021 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси в межах кредитного ліміту, проте в порушення зазначених вище умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, хоча отримував кредитні кошти, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення.
З наведених у розрахунку заборгованості та виписці з рахунку даних вбачається, що протягом строку кредитування, тобто з 17 вересня 2021 року по 17 вересня 2022 року, ОСОБА_1 скористався кредитними коштами в загальній сумі 79561,45 грн, та сплатив на погашення заборгованості по тілу кредиту 59169,52 грн. Такими чином несплачена відповідачем ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту складає 20391,93 грн.
Що ж стосується розміру процентів за користування кредитними коштами, то у визначені розміру заборгованості по процентам, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача, суд виходить з такого.
В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, правом нараховувати проценти за користування кредитом позивач був наділений лише у період дії строку кредитування, який визначений сторонами у 12 місяців від дати укладання угоди від 17 вересня 2021 року, тобто з 17 вересня 2021 року по 17 вересня 2022 року включно.
У визначенні цього строку суд також бере до уваги пояснення представника позивача, надані в судовому засідання, про те, що тривалість строку кредитування була визначена саме у 12 календарних місяців, і що цей строк не був пролонгований саме через неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов угоди. 
З виписки з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , по якому обліковуються фінансові операції, вбачається, що відповідач користування кредитними коштами лише в період з 18 вересня 2021 року і до 15 травня 2022 року, і в цей період кредитні кошти відповідачем використовувались виключно для торгових операцій з придбання продуктів харчування, пального, ліків, оплати товарів в будівельних магазинах та послуг кафе. У виписці відсутні зафіксовані банківські операції зі зняття готівки. 
З наведеного суд робить висновок, що позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитною лінією лише за процентною ставкою у розмірі 0,01% річних; належні докази щодо виникнення права на застосування процентної ставки у розмірі 37% річних позивачем не представлені.
Оцінюючи розрахунок заборгованості за кредитним договором № 631804564, складений станом на 21 квітня 2025 року, представлений позивачем, суд зауважує, що в ньому не зазначено такий складовий елемент як розмір процентної ставки, застосованої під час нарахування процентів за користування кредитною лінією. Але виходячи зі співвідношення показників використаних кредитних коштів та нарахованих відсотків за користування кредитом (до прикладу: на дату 17 квітня 2022 року позначено заборгованість по тілу кредиту 20381,67 грн, а навпроти - нараховані відсотки за користування кредитом 0,24 грн), суд виснує, що позивачем АТ «СЕНС БАНК» у відносинах з ОСОБА_1 використана процентна ставка за користування кредитною лінією саме у розмірі 0,01% річних.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість з боку ОСОБА_1 по процентам за користування кредитною лінією станом на дату завершення строку кредитування, тобто 17 вересня 2022 року, складає лише 343,70 грн. Належних і допустимих доказів на підтвердження виникнення та існування на вказану дату заборгованості по відсотками за користування кредитом в заявленому розмірі 16919,10 грн позивачем не надано.
На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку, або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором.
З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідача заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 17 вересня 2021 року за тілом кредиту в розмірі 20391,93 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 343,70 грн.
У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати, що складаються з судового збору, у розмірі 1259,65 грн (20735,63 : 40119,41 = 0,52; 0,52х2422,40 = 1259,65).
Окрім судового збору, до судових витрат законом віднесені витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
В матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги № 1006, укладений 28 січня 2025 року між АТ «СЕНС БАНК» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». Предметом цього договору є надання Адвокатським об`єднанням Замовнику за його замовленням послуг, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах Замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з Боржників Замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржниками кредитних договорів. Але примірник договору наданий лише у вигляді окремих його сторінок.
Представником позивача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 3749,37 грн. Однак ані позивачем, ані представником позивача не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» дійсно були вчинені дії на користь АТ «СЕНС БАНК» з метою надання правничої допомоги у вирішенні питання про стягнення заборгованості саме з боржника ОСОБА_1 . Від так підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 88, 526, 530, 610, 611, 612, 625-627, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 137, 141, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд - 

ВИРІШИВ :

Позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії від 17 вересня 2021 року за тілом кредиту в розмірі 20391,93 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 343,70 грн, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1259,65 грн.
В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання, мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.
На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: АТ «СЕНС БАНК», код ЄДРПОУ 23494714, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_2 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя О. О. Малихін

Повний текст рішення
складено 02 лютого 2026 року