Справа № 420/38031/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначення пенсії №Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.09.2025 №155950023050;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком з 19 вересня 2025 року із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Карла Маркса липень-серпень 1979 року, 1 день липня 1980 року та 5 днів травня 1981 року періоду навчання в Технічному училищі №13 м. Одеси з 01.09.1981 року по 20.11.1981 року, періоду проходження строкової військової служби з 12.05.1983 року по 18.04.1986 року на підставі військового квитку НОМЕР_1 , періодів роботи з 06.01.1994 року по 01.03.1994 року у військовій частині НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .05.1994 року по 10.07.1994 року в КЕЧ Болградського району, з 01.02.1995 року по 05.03.1997 року у військовій частині НОМЕР_2 , з 14.02.1998 року по 01.03.1997 року та з 01.01.1999 року по 10.01.2001 року у військовій частині НОМЕР_4 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_5 ;
звернути рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 19 вересня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 60 років.
Представник позивача вказує, що у жовтні 2025 року ОСОБА_1 отримав у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області роздруківку Рішення про відмову у призначення пенсії від 26.09.2025 №155950023050, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
У позовній заяві вказано, що з Рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.09.2025 №155950023050 вбачається, що страховий стаж заявника складає 22 роки 4 місяці 20 днів для визначення права – 24 роки 08 місяців 08 днів, на підставі чого відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 31 рік для осіб віком 60 років.
Представник позивача звертає увагу, що до стажу не зараховано періоди:
згідно з військовим квитком НОМЕР_1 від 12.05.1983, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 ;
згідно з дипломом НОМЕР_6 від 02.11.1989, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 ;
згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_7 , оскільки відсутня реєстрація довідки, та запис про роботу в трудовій книжці відсутній;
з 01.09.1981 до 20.07.1982 навчання, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки наявне виправлення в даті початку навчання та відсутня повна підстава видачі документа (дата видачі диплома);
з 20.08.1990 до 16.04.1991, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки період перетинається з роботою в колгоспі;
з 10.05.1994 до 10.07.1994, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки відсутній ПІБ відповідальної особи при звільненні;
з 01.02.1995 до 05.03.1997, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки наявні виправлення в даті на звільнення та даті наказу при звільненні.
Представник позивача вказує, що Рішення про відмову у призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.09.2025 №155950023050 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, що згідно із ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відсутність трудової книжки або допущені порушення під час її ведення (відсутність потрібних записів, їх невідповідність існуючим вимогам тощо) в подальшому ускладнює оформлення пенсій. У таких випадках при встановленні трудового стажу потрібно керуватися «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказує, що відповідно до норм Порядку №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж/родинні відносини, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, свідоцтвом про смерть, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
У відзиві на позовну заяву вказано, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.
На переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вказані обставини суперечать також вимогам Порядку №22-1, ст. 24, 26, 40, 41 Закону №1058 та слугували підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.
Стислий виклад заперечень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області проти задоволення позовних вимог заперечує, вказує, що право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку за наявності страхового стажу — 31 рік, 63-річного віку за наявності страхового стажу — 24 роки, 65 річного віку за наявності страхового стажу — 15 років.
В обґрунтування прийнятого рішення, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначає підстави, аналогічні наведеним у рішенні від 26.09.2025 №155950023050.
Стислий виклад відповідей на відзиви на позовну заяву.
Представник позивача наголошує, що позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком подав оригінал трудових книжок серії НОМЕР_8 та серії НОМЕР_5 , що не заперечується відповідачами.
Представник позивача звертає увагу суду, що на титульних сторінках трудових книжок ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 та серії НОМЕР_5 , внесені відомості щодо заміни невірно вказаного прізвища з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .
Окрім того, за твердженням представника позивача, в трудовій книжці НОМЕР_8 під №2 внесений запис про проходження служби в радянській армії з 12.05.1983 23.04.1986, ці дані також підтверджуються і військовим квитком де є збіг із датою народження і з періодом проходження військової служби.
Також, як вказує представник позивача, в трудовій книжці серії НОМЕР_5 під №1 внесений запис про період навчання в технічному училищі №13 м. Одеси, запис внесений на підставі диплому та вказаний номер диплому.
Крім цього, представник позивача звертає увагу суду, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 наявний період роботи у Військовій частині НОМЕР_9 з 20.08.1994 до 16.04.1994 (записи №6, 7), записи внесені на підставі наказів підписані уповноваженими особами та скріплені печатками, також зазначений період роботи з 06.01.1994 до 01.03.1994 року в військовій частині НОМЕР_10 (записи 7 і 8), запис про звільнення містить дату звільнення підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою, період роботи з 10.05.1994 до 10.07.1994 в Квартирно-експлуатаційній частині Болградського району (записи №9-10), записи внесені на підставі наказів із зазначенням номерів та дати, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою, період роботи з 01.02.1995 до 05.03.1997 у Військовій частині НОМЕР_2 (записи №11, 12), записи про прийняття та звільнення внесені на підставі наказів із зазначенням дати та номера, а також підписані уповноваженими особами та скріплені печатками.
Окрім того, як зауважує представник позивача, в трудовій книжці ОСОБА_1 наявні записи про період роботи у військовій частині НОМЕР_7 з 10.03.1997 до 25.12.2002 (записи №13, 14), записи про прийняття на роботу та звільнення внесені на підставі наказів із зазначенням дати та номеру скріплені підписом уповноваженої особи та скріплені печатками, що повністю підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_7 .
Також, як стверджує представник позивача, позивачем подавалась архівна довідка від 18.04.2025 №562/03-21, видана відділом трудового архіву Болградської міської ради Одеської області, де також наявний період роботи позивача в колгоспі ім. Карла Маркса це липень-серпень 1979 року 1 день липня 1980 року та 5 днів травня 1981 року, які не враховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до розрахунку стажу.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 17.11.2025 суд залишив позовну заяву без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів про сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.
Ухвалою від 26.11.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розгляду справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивами на позовну заяву, відповідями на відзиві, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Відповідно до записів Трудової книжки серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, ОСОБА_1 :
з 01.09.1981 до 20.07.1982 проходив навчання в ТВ-ІЗ м. Одеса відповідно до диплому НОМЕР_11 ;
з 20.08.1990 до 16.04.1991 працював у Військовій частині № НОМЕР_12 ;
з 06.01.1994 до 01.03.1994 працював у Військовій частині НОМЕР_2 ;
з 10.05.1994 до 10.07.1994 працював зварником у КУ Болградського району;
з 01.02.1995 до 05.03.1997 працював слюсарем у Військовій частині НОМЕР_2 .
У Довідці від 16.01.2025 №6, виданою АСТВ «ПРОГРЕС», підтверджено, що під час роботи у колгоспі «ПРОГРЕС» ОСОБА_1 виконано необхідну кількість трудоднів.
Згідно із записами Військового квитка серії НОМЕР_1 від 12.05.1983, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 12.05.1983 до 23.04.1986.
Відповідно до Довідки від 29.04.2025 №1275/2636 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу в Збройних Силах з 12.05.1983 до 18.04.1986.
Згідно з Довідкою, виданою Військовою частиною НОМЕР_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працював у Військовій частині НОМЕР_7 у період з 10.03.1997 до 25.12.2002.
Із записів Трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_8 від 25.06.1986 вбачається, що ОСОБА_1 :
з 20.11.1981 до 11.05.1983 був членом колгоспу «ПРОГРЕС»;
з 25.06.1986 до 10.06.1993 звільнений з членів КСП «ПРОГРЕС».
Судом встановлено, що на перших сторінках трудової книжки серії НОМЕР_5 від 07.09.1982 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_8 від 25.06.1986 зазначено, що прізвище змінено з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_13 , виданого Василівською сільською радою 11.11.1964.
Згідно з Архівною довідкою від 18.04.2025 №562/03-21, виданою Відділом трудового архіву Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Карла Маркса:
з 01.06.1979 до 31.08.1979;
1 день у липні 1980 року;
5 днів у травні 1981 року;
з 01.11.1981 до 31.11.1981.
19 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності, заяву ОСОБА_1 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення від 26.09.2025 №155950023050, яким відмовлено у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .
В оскаржуваному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховані періоди:
згідно військового квитка НОМЕР_1 від 12.05.1983, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 ;
згідно диплома НОМЕР_6 від 02.11.1989, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 ;
згідно довідки військової частини НОМЕР_7 , оскільки відсутня реєстрація довідки, Довідка потребує перевірки, оскільки запис про роботу в трудовій книжці відсутній;
з 01.09.1981 р. по 20.07.1982 р, навчання, згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки наявне виправлення в даті початку навчання та відсутня повна підстава видачі документа (дата видачі диплома);
з 20.08.1990 р. по 16.04.1991, згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки період перетинається з роботою в колгоспі. Період потребує уточнення;
з 10.05.1994 по 10.07.1994, згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки відсутній ПІБ відповідальної особи при звільненні;
з 01.02.1995 по 05.03.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки наявні виправлення в даті на звільнення та даті наказу при звільненні.
Вважаючи прийняте рішення про відмову у призначені пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абз.2 ч.4 ст.26 Закону №1058-IV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Частинами першою та третьою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту – Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абз.1, 2, 4 п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З викладених правових норм вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність в особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.
Відповідно до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
За правилами статті 82 Закону України «Про пенсійне забезпечення», документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Відповідно до п.1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, (у редакції чинній на дату виникнення правових відносин), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, встановлено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Суд враховує, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (ч.1 ст.56 Закону №1788-ХІІ).
Відповідно до ч.2 ст.56 Закону №1788-ХІІ, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі по тексту - Основні Положення).
Відповідно до пп.1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).
Згідно з п.6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до п.8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
В свою чергу, на час заповнення трудової книжки в частині спірних періодів діяла також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412, та яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993) (далі по тексту Інструкція №162).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців».
Згідно положень пунктів 1, 13, 18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (із змінами, далі по тексту - Постанова №656), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та службовців. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника підприємстві, установі, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначають наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі по тексту Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.
Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі №654/890/17.
Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі за текстом – Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Порядку ведення трудових книжок, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.09.2025 №155950023050 встановлено, що до страхового стажу позивачу не зараховано період роботи з 20.08.1990 до 16.04.1991 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, оскільки період роботи перетинається з роботою в колгоспі.
Суд зазначає, що відповідачем не враховано період роботи позивача у період з 20.08.1990 до 16.04.1991 ані у Військовій частині НОМЕР_9 , ані в колгоспі «ПРОГРЕС».
Суд доходить висновку, що наведене в оскаржуваному рішенні обґрунтування щодо виключення зазначеного періоду зі страхового стажу з підстав його «перетину» з іншим періодом трудової діяльності є формальним та не ґрунтується на належному аналізі первинних документів, поданих позивачем.
Суд звертає увагу, що сам по собі факт можливого накладення окремих записів у документах про трудову діяльність не може автоматично свідчити про відсутність відповідного страхового стажу, якщо такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, отриманими в установленому законом порядку. Орган, що призначає пенсію, зобов`язаний не лише констатувати наявність розбіжностей, а й вжити заходів для їх перевірки, витребування додаткових відомостей або уточнення даних у порядку, передбаченому Порядком №22-1 та Порядком №637.
Крім цього, в оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано страховий стаж згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 від 12.05.1983, оскільки прізвище не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 .
Суд не погоджується з наведеними висновками відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з підстав невідповідності прізвища, зазначеного у військовому квитку, паспортним даним позивача.
Так, матеріалами справи встановлено, що на титульних аркушах трудової книжки серії НОМЕР_5 від 07.09.1982 та трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_8 від 25.06.1986 містяться відомості про виправлення прізвища позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_13 . Зазначені відомості засвідчені у встановленому порядку та підтверджують, що документи, оформлені на прізвище « ОСОБА_3 », належать саме позивачу.
Крім того, із військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.04.2025 №1275/2636 вбачається, що особа з відповідними анкетними даними, зокрема датою народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходила строкову військову службу у період з 12.05.1983 по 18.04.1986. Вказані відомості узгоджуються між собою та не спростовані відповідачем.
Суд зазначає, що сама по собі наявність розбіжності в одній літері прізвища не може бути безумовною підставою для неврахування відповідного періоду до страхового стажу, якщо сукупність наявних у справі доказів дає можливість однозначно ідентифікувати особу, якій належить відповідний документ. В іншому випадку формальні недоліки оформлення документів або помилки, допущені при їх заповненні, необґрунтовано обмежували б конституційне право особи на соціальний захист.
До того ж, суд враховує, що відповідно до пункту 26 Порядку №637 встановлення факту належності документа особі у судовому порядку є необхідним у випадках, коли такий факт неможливо підтвердити іншими доказами. Натомість у цій справі наявна сукупність документів, які підтверджують тотожність особи « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ОСОБА_4 », а тому відповідач був зобов`язаний надати оцінку всім поданим документам у їх взаємозв`язку, а не обмежуватися формальним посиланням на розбіжність у написанні прізвища.
За таких обставин суд доходить висновку, що підстави для неврахування періоду проходження позивачем строкової військової служби згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , були відсутні, а тому висновки відповідача у цій частині є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Також, в оскаржуваному рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1981 до 20.07.1982, оскільки наявне виправлення в даті початку навчання та відсутня повна підстава видачі документа.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 20.07.1982 з підстав наявності виправлення в даті початку навчання та відсутності повної підстави внесення запису до трудової книжки.
Так, з матеріалів справи вбачається, що у трудовій книжці серії НОМЕР_5 міститься запис про навчання ОСОБА_1 у технічному училищі №13 м. Одеси в період з 01.09.1981 по 20.07.1982. Вказаний запис внесений до трудової книжки уповноваженою особою, містить посилання на диплом як документ-підставу та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що наявність виправлення у даті початку навчання сама по собі не свідчить про недостовірність відповідного запису та не може бути безумовною підставою для неврахування зазначеного періоду до страхового стажу. Відповідачем не наведено жодних доказів того, що внесене виправлення є неправомірним, здійснене неуповноваженою особою або спотворює фактичні обставини проходження позивачем навчання.
Крім того, відсутність у записі повних реквізитів документа, на підставі якого його внесено, не спростовує факту навчання позивача та не може покладатися на нього як негативний наслідок. Працівник не несе відповідальності за правильність ведення роботодавцем чи навчальним закладом кадрової документації та не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через недоліки оформлення документів, допущені третіми особами.
Суд також враховує, що відповідно до положень законодавства, чинного на момент проходження навчання позивачем, періоди навчання у професійно-технічних навчальних закладах підлягали зарахуванню до трудового стажу. При цьому обов`язок перевірки сумнівних відомостей покладено на орган Пенсійного фонду, який наділений правом витребувати додаткові документи або здійснити перевірку їх достовірності. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вживалися будь-які заходи для уточнення відомостей щодо проходження позивачем навчання.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені в рішенні від 26.09.2025 №155950023050 мотиви неврахування періоду навчання позивача з 01.09.1981 по 20.07.1982 не є належним та достатнім обґрунтуванням для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу, а тому не можуть бути визнані правомірними.
Стосовно відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів з 06.01.1994 до 01.03.1994, 10.05.1994 до 10.07.1994 та з 01.02.1995 до 05.03.199г, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_14 , у зв`язку з відсутністю наказу та дати наказу про звільнення, відсутністю ПІБ відповідальної особи при звільненні та наявності виправлення в даті на звільнення та даті наказу про звільнення, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 06.01.1994 до 01.03.1994, у Квартирно-експлуатаційній частині Болградського району у період з 10.05.1994 до 10.07.1994 та у Військовій частині НОМЕР_2 у період з 01.02.1995 до 05.03.1997. Вказані записи містять відомості про прийняття на роботу та звільнення, посилання на відповідні накази, засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств.
При цьому наведені відповідачем зауваження стосуються виключно окремих недоліків оформлення записів у трудовій книжці, а саме відсутності окремих реквізитів, виправлень у датах чи неповного зазначення даних посадової особи. Водночас такі недоліки не свідчать про відсутність самого факту трудових відносин та не спростовують достовірності внесених до трудової книжки записів.
Суд наголошує, що працівник не наділений повноваженнями щодо ведення трудової книжки та не може нести негативні наслідки через порушення правил її оформлення, допущені роботодавцем або відповідальними посадовими особами. Покладення на особу обов`язку доводити правильність оформлення записів у трудовій книжці суперечило б принципу правової визначеності та фактично ставило б реалізацію права на пенсійне забезпечення у залежність від належного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
Вирішуючи питання про зарахування до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. Карла Маркса липень-серпень 1979 року, 1 день липня 1980 року та 5 днів травня 1981 року, суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що факт роботи позивача у зазначені періоди підтверджується Архівною довідкою від 18.04.2025 №562/03-21, виданою Відділом трудового архіву Болградської міської ради Одеської області, яка містить відомості про роботу ОСОБА_1 у колгоспі ім. Карла Маркса з 01.06.1979 по 31.08.1979, 1 день у липні 1980 року, 5 днів у травні 1981 року та з 01.11.1981 по 30.11.1981.
Крім того, на підтвердження трудової діяльності позивача в колгоспі до матеріалів справи долучено довідку від 16.01.2025 №6, видану АСТВ «Прогрес», згідно з якою позивачем у відповідні роки було виконано встановлений мінімум трудової участі в колгоспному виробництві.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема, робота на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру і тривалості роботи. При цьому чинне законодавство не містить вимоги щодо мінімальної тривалості такого періоду для його зарахування до стажу, а тому будь-який фактично підтверджений період роботи підлягає врахуванню при визначенні права особи на пенсію.
Суд зазначає, що архівна довідка є належним та допустимим доказом відповідно до пункту 1 Порядку №637, який прямо передбачає можливість підтвердження трудового стажу документами, виданими архівними установами. При цьому відповідачами не надано жодних доказів недостовірності відомостей, викладених в архівній довідці, а також не наведено будь-яких мотивів, з яких зазначені періоди роботи не були враховані при обчисленні страхового стажу позивача.
Суд звертає увагу, що за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності архівних документів орган Пенсійного фонду не наділений дискреційними повноваженнями на власний розсуд відмовляти у зарахуванні підтверджених періодів трудової діяльності до страхового стажу особи. Натомість відповідач був зобов`язаний надати оцінку поданим документам та врахувати підтверджені ними періоди роботи при визначенні права позивача на пенсійне забезпечення.
Отже, суд доходить висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 в колгоспі ім. Карла Маркса у липні-серпні 1979 року, 1 день у липні 1980 року та 5 днів у травні 1981 року належним чином підтверджені матеріалами справи та підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже, органи Пенсійного фонду України уповноважені самостійно витребовувати у підприємств, установ/ організацій) усі необхідні для вирішення питання про призначення пенсії особі документи, при цьому така вимога передує винесенню рішення щодо призначення пенсії, а не висувається у вже прийнятому рішенні про відмову у призначенні пенсії.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав обов`язку щодо збору додаткових документів, на перевірку чи уточнення необхідних обставин (направлення запитів до архівних установ) тощо.
У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, яку суд вважає за необхідне застосувати при розгляді цієї справи, зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Відтак, незарахування стажу є порушенням органу Пенсійного фонду України, що посягає на гарантовані Конституцією України права позивача.
Щодо позовних вимог про зарахування стажу за період роботи з 14.02.1998 до 01.03.1997, з 01.01.1999 до 10.01.2001 у Військовій частині НОМЕР_4 , суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні та в наявних матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували незарахування до страхового стажу зазначеного періоду роботи.
Вирішуючи позовні вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно з ч.1 ст. 58 Закону №1058-ІV, Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі – Порядок №22-1), вирішення питання про призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням територіального органу Пенсійного фонду України. Такі ж висновки випливають й зі змісту наведених вище положень Закону України №1058-ІV.
Оскільки відповідач не здійснював оцінку достатності стажу для призначення пенсії позивачу з урахуванням спірних періодів, суд вважає, що це є дискреційними повноваженнями відповідача.
Разом з тим, покладаючи на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, суд фактично втрутиться у дискрецію суб`єкта владних повноважень, позбавивши останнього альтернативних варіантів поведінки, на яких безпосередньо наголошувалося у судовому рішенні.
За таких обставин суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права буде саме зобов`язання органу Пенсійного фонду повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи та прийняти рішення щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
При цьому, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, що розглядається, суд установив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду такої заяви має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає задовольнити позовні вимоги шляхом:
визнання протиправним та скасування Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначення пенсії від 26.09.2025 №155950023050;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1979 до 31.08.1979, 1 календарний день у липні 1980 року та 5 календарних днів у травні 1981 року у колгоспі ім. Карла Маркса, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 18.04.1986, відповідно до записів Військового квитка серії НОМЕР_1 , період навчання з 01.09.1981 до 20.07.1982 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, період роботи з 20.08.1990 до 16.04.1991 у Військовій частині № НОМЕР_15 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, період роботи з 06.01.1994 до 01.03.1994 у Військовій частині НОМЕР_2 , період роботи з 10.05.1994 до 10.07.1994 у КЕЧ Болградського району, період роботи з 01.02.1995 до 05.03.1997 у Військовій частині НОМЕР_2 ;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.09.2025, з урахуванням висновків суду у цій справі та прийняти рішення за результатами розгляду цієї заяви.
Щодо позовних вимог в частині звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.
З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.
Приймаючи рішення у цій справі суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії. Тобто, суд не присудив до стягнення на користь позивача ніяких грошових сум.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 968,96 грн.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суми сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.
Інші доводи відповідачів по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_16 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, Запорізька обл., 69057, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначення пенсії від 26.09.2025 №155950023050.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.07.1979 до 31.08.1979, 1 календарний день у липні 1980 року та 5 календарних днів у травні 1981 року у колгоспі ім. Карла Маркса, період проходження військової служби з 12.05.1983 до 18.04.1986, відповідно до записів Військового квитка серії НОМЕР_1 , період навчання з 01.09.1981 до 20.07.1982 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, період роботи з 20.08.1990 до 16.04.1991 у Військовій частині № НОМЕР_15 згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 від 07.09.1982, період роботи з 06.01.1994 до 01.03.1994 у Військовій частині НОМЕР_2 , період роботи з 10.05.1994 до 10.07.1994 у КЕЧ Болградського району, період роботи з 01.02.1995 до 05.03.1997 у Військовій частині НОМЕР_2 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.09.2025, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення за результатами розгляду заяви.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО