ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4935/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевчук О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Вівдиченко Т.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Гаражно-будівельного кооперативу "Станок-22" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року Гаражно-будівельний кооператив "Станок-22" звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить : 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС м. Києві №229/26-15-04-13-19 від 27.09.2019 про виключення з реєстру платників єдиного податку; 
- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з 30.09.2019 року; 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС м. Києві про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої 31.01.2020 р №18093, викладене у листі від 04.02.2020 р., №20420/10/26-15-04-07-18, визнати вказану податкову декларацію поданою у день її фактичного отримання Головним управлінням ДПС у м. Києві - 31.01.2020 р.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку 3 групи). Оскаржуване рішення було прийняте відповідачем не на підставі результатів перевірки позивача, оформлених актом перевірки, а згідно з наявною в інформаційних ресурсах ДПС інформацією про наявність у позивача податкового боргу. Крім того, в силу положень п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України. При цьому, виїзної перевірки позивача відповідачем не проводилось та позивачу не надано та останнім не отримано жодних актів перевірок позивача і складених на підставі них податкових повідомлень-рішень про нарахування позивачу сум, які б свідчили про наявність у позивача податкового боргу з єдиного податку, а також позивачу не надавалось та останнім не отримано жодних податкових вимог про сплату боргу. Позивач зазначає, що у нього був відсутній податковий борг, що підтверджується поданими податковими деклараціями платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) та платіжними дорученнями про сплату єдиного податку у 2019 році. Позивач вказав, що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених підстав для цього, що передбачені п.299.10 ст.299 ПК України. Крім того, прийняття відповідачем протиправного, на думку позивача, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №229/26-15-04-13-19 від 27.09.2019 р. потягло за собою неправомірну відмову відповідача у прийнятті останнім поданої позивачем податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 лютого 2026 року адміністративний позов гаражно-будівельному кооперативу «Станок-22» до Головного управління ДПС м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії задоволено.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.02.2026 по справі № 640/4935/20 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Гаражно-будівельному кооперативу «Станок-22» у повному обсязі.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 березня 2026 року та від 19 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до фактичних обставин справи, з 01.01.2016 Гаражно-будівельний кооператив «Станок-22» перебував на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку третьої групи за ставкою 5%), що підтверджується даними Реєстру платників єдиного податку.
За період з 01.04.2019 по 01.09.2019 роки у позивача сформувався податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб 8832,94 грн.
Рішенням про виключення з реєстру платників єдиного податку від 27.09.2019 №229/26-15-04-13-19 позивачу було анульовано реєстрацію платника єдиного податку з 30.09.2019.
Позивач не погодився з таким рішенням відповідача та звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України у апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;
якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Згідно п.п. 298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
При цьому, відповідно до приписів п.299.11 ст.299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
ПК України передбачено, що однією з підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку є факт існування у такого платника податку податкового боргу.
Підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Суд встановив, що жодної перевірки позивача контролюючим органом проведено не було та, відповідно не було складено акта про порушення вимог чинного законодавства, на підставі якого прийнято рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Спірне рішення від 27.09.2019 про виключення з реєстру платників єдиного податку з 30.09.2019 було прийняте контролюючим органом на підставі інформаційного ресурсу ДПС, а не на підставі акта перевірки, як встановлено пунктом 299.11 статті 299 ПК України.
Таким чином, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку третьої групи).
Доказів проведення відповідної перевірки та встановлення нею вказаних порушень щодо позивача, суду не надано.
Відповідна правова позиція стосовно необхідності проведення перевірки висловлена в постанові Верховного Суду в справі №200/5738/19-а від 19.11.2019 року.
Суд не може залишити повз увагою ту обставину, що податковий орган не надсилав на адресу позивача податкову вимогу, як того вимагає ст.59 ПК України. Доказів надсилання податкової вимоги на адресу позивача відповідач не надав.
Крім того, суд звертає увагу, що спірним рішенням від 27.09.2019 року позивача виключено з реєстру платників єдиного податку з 30 вересня 2019 року, замість першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення на думку відповідача.
В оскаржуваному рішенні про анулювання підставою анулювання вказано: «наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що виник у платника єдиного податку абзац 3 п. 299.10 Податкового кодексу України та абзац 8 пп. 298.2.3. п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України».
В оскаржуваному рішенні про анулювання зазначається, що: «У ГБК «Станок-22» код ЄДРПОУ 26477194 обліковується податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по єдиному податку з юридичних осіб (код платежу 18050300) та станом на 01.09.2019р. складає 8832,94 грн.».
При цьому, наявність такого податкового боргу спростовується поданими позивачем податковими деклараціями платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) та платіжними дорученнями про сплату єдиного податку у 2019 році.
Відповідно до абз. 2 п. 294.1 ст. 294 Податкового кодексу України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.
Згідно пп. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Відповідно до п. 295.3 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Як вбачається з копій податкових декларацій платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) і платіжних доручень про сплату єдиного податку, у позивача був відсутній борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по єдиному податку з юридичних осіб (код платежу 18050300) станом на 01.09.2019 р. у розмірі 8 832,94 грн, як зазначається в оскаржуваному рішенні про анулювання.
Положеннями статті 21 ПК України визначені обов`язки посадових та службових осіб контролюючих органів, серед яких обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдання контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011, заява № 29979/04, у справі "Рисовський проти України" підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного Рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь- якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Отже, обираючи спосіб захисту прав позивача, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, приходить до висновку, що необхідно прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: відновити реєстрацію позивача у якості платника єдиного податку 3 групи за ставкою 5% з 30.09.2019 року.
Щодо позовної вимоги про визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС м. Києві про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої 31.01.2020 №18093, викладене у листі від 04.02.2020, №20420/10/26-15-04-07-18, визнати вказану податкову декларацію поданою у день її фактичного отримання Головним управлінням ДПС у м. Києві - 31.01.2020 суд зазначає наступне.
07.02.2020 позивачем було отримано рішення (лист) від 04.02.2020 №20420/10/26-15-04-07-18 про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої відповідачем 31.01.2020 №18093.
Підставою для відмови у прийнятті податкової декларації вказано: «зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «звітний (податковий)» період» (п. 48.3. ст.. 48 гл. 2 розд. II Кодексу), оскільки у визначеному податковому (звітному) періоді платник податків не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.»
Відповідно до п. 49.8 с. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3. та 48.4 статті 48 цього Кодексу.
Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Відповідно до п. 48.3. ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація.
Як вбачається з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України, саме під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3. та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, зокрема й обов`язкового реквізиту податкової декларації «звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація».
Однак на момент прийняття поданої позивачем податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої 31.01.2020 р. №18093, уповноваженою посадовою особою контролюючого органу не було вказано про недостовірність обов`язкового реквізиту податкової декларації «звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація» у зв`язку з наявністю рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №229/26-15-04-13-19 від 27.09.2019 р. з 30.09.2019р., про існування якого на момент подачі вказаної податкової декларації позивач не знав.
Таким чином, прийняття відповідачем протиправного, на думку суду, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №229/26-15-04-13-19 від 27.09.2019 р. потягло за собою неправомірну відмову відповідача у прийнятті останнім поданої позивачем податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої 31.01.2020 р. №18093, у зв`язку з чим рішення відповідача про відмову у прийнятті такої податкової декларації, викладене у листі від 04.02.2020 р., №20420/10/26-15-04-07-18, також підлягає скасуванню.
Відповідно до пп. 49.12.2. п. 49.12 ст. 49 Податкового кодексу України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податку має право оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
Згідно п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь- який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.
Зважаючи на викладене вище, рішення відповідача №229/26-15-04-13-19 від 27.09.2019 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку та рішення про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за 2019 рік, прийнятої 31.01.2020 №18093, що викладене у повідомленні від 04.02.2020 №20420/10/26-15-04-07-18, порушують права позивача на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, необґрунтовано покладає на позивача обов`язок переходу на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, що зумовлює для позивача необґрунтоване збільшення податкових зобов`язань.
Положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача – орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 3 лютого 2026 року у справі № 640/4935/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

Т.Р. Вівдиченко