Справа №583/4536/25 	Головуючий у суді у 1 інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/850/26 	Суддя-доповідач -  ОСОБА_2  	
Категорія - 18 	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі: 
судді-доповідача - ОСОБА_3 , 
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025200460000785 від 04 вересня 2025 року за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, неодруженого, раніше судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора –  ОСОБА_9 ,
обвинуваченого – ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ),
захисника – ОСОБА_10 (в режимі ВКЗ),
представника потерпілої – ОСОБА_11 (в режимі ВКЗ),
у с т а н о в и л а:
До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , відповідно до якої останній просить вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 вважати засудженим: за ст. 126-1 КК України (за злочин, скоєний 2 вересня 2025 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 125 КК України (за епізодами від 15 вересня 2025 року – потерпіла ОСОБА_12 та від 1 жовтня 2025 року – потерпіла ОСОБА_13 ) до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за кримінальні правопорушення за цим вироком та вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 10 днів.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України (за злочин, скоєний 10 жовтня 2025 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців 10 днів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 11 жовтня 2025 року до дня набрання вироком законної сили.
Залишити без змін застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Даним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК України – у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 125 КК України – у виді громадських робіт строком 200 годин; за ст. 126-1 КК України – у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднано до покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року та визначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців 10 днів.
Строк відбування покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 11 жовтня 2025 до дня набрання вироком законної сили.
Залишено без змін застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше ніж до 23 березня 2026 року.
Скасовано арешт на тимчасово вилучене майно, накладений ухвалою слідчого судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, у сумі 5348,40 грн.
Задоволено цивільний позов ОСОБА_14 про стягнення з ОСОБА_8 моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першою-третьою цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими ст. 72 цього Кодексу.
Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще у кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші – після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 та і ст. 71 КК України: спочатку – за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього – за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім – за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно – за сукупністю вироків.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України, 2 вересня 2025 року, проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України (потерпіла ОСОБА_14 ), – 15 вересня 2025 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року. Другий проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України (потерпіла ОСОБА_13 ), вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 1 жовтня 2025 року, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, – 10 жовтня 2025 року, тобто після ухвалення попереднього вироку.
Тим самим, суд першої інстанції порушив визначений законом України про кримінальну відповідальність порядок призначення покарань.
У даному випадку положення ч. 1 ст. 70 КК України підлягали застосуванню після призначення покарання за ст. 126-1, ч. 1 ст. 125 КК України, після чого мала бути застосована ч. 4 ст. 70 КК України, з подальшим призначенням покарання за ч. 1 ст. 122 КК України, а остаточне покарання мало бути визначене на підставі ст. 71 КК України.
Крім цього, покарання за вчинені епізоди кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України (епізод від 15 вересня 2025 року – потерпіла ОСОБА_12 та епізод від 1 жовтня 2025 року – потерпіла ОСОБА_13 ), необхідно було призначити один раз, оскільки, хоча вони і є окремими епізодами злочинної діяльності, проте відповідають одному й тому самому складу кримінального правопорушення (тотожні кримінальні правопорушення), тобто кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Представник потерпілої ОСОБА_14 – адвокат ОСОБА_11 , реалізуючи свої процесуальні права, подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив про повну згоду з викладеними в ній доводами та просив суд задовольнити апеляційні вимоги сторони обвинувачення.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_10 у запереченнях на апеляційну скаргу прокурора наголошує на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції. На переконання сторони захисту, судом повно та всебічно досліджено обставини кримінального провадження, надано належну правову оцінку доказам та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, не встановлено.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 , порушуючи вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2220-VIII від 07 грудня 2017 року, будучи засудженим вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин за спричинення умисних легких тілесних ушкоджень своїй колишній співмешканці ОСОБА_13 , події яких мали місце 23 липня 2025 року та 14 серпня 2025 року, продовжив протиправні дії.
Так, 02 вересня 2025 року о 20 год 00 хв, перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та з метою пригнічення особистої гідності потерпілої ОСОБА_13 , висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та принизливими словами, чим образив її честь і гідність. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи навпроти потерпілої, наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока, після чого припинив свої насильницькі дії.
Внаслідок вказаних протиправних дій обвинуваченого потерпілій було заподіяно тілесне ушкодження у виді підшкірного крововиливу нижньої повіки лівого ока розміром 2,5?2,0 см. Згідно з висновком судово-медичної експертизи зазначене ушкодження за критерієм тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
В емоційному стані потерпілої ОСОБА_13 виявлено негативні прояви: зниження самооцінки, відчуття самотності, високий рівень стресу, стани страху, розпачу, роздратовування, розчарування, ознаки та симптоми травматичного досвіду, фрустрованість, наявність захисних механізмів. Емоційний стан ОСОБА_13 перебуває у прямому причинно – наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_8 . Ситуація, що досліджується, є психотравмувальною для ОСОБА_13 ; внаслідок психотравмувального впливу цієї ситуації ОСОБА_13 завдано страждань (моральної шкоди), що призвело до погіршення якості її життя.
Крім того, 15 вересня 2025 року близько 21 год. 30 хв, перебуваючи у спальній кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений вчинив сварку з ОСОБА_14 . У ході словесного конфлікту, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи прямий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень та невизначеної шкоди здоров`ю, останній наніс потерпілій один удар кулаком правої руки в ділянку лівого вуха та один удар у ділянку тім`яної поверхні голови.
Своїми протиправними діями обвинувачений спричинив потерпілій тілесне ушкодження у виді забійної рани тім`яної поверхні голови розміром 2,0 ? 4,0 см. Згідно з висновком експерта, вказане ушкодження утворилося внаслідок дії тупого предмета за механізмом удару та за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Також 01 жовтня 2025 року близько 16 год 30 хв за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений ОСОБА_8 , діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, спровокував конфлікт із ОСОБА_13 . У ході вказаного конфлікту ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень та невизначеної шкоди здоров`ю, наніс потерпілій ОСОБА_13 два удари кулаком правої руки в ділянку правої плечової кістки.
У результаті вказаних протиправних дій обвинувачений спричинив потерпілій тілесне ушкодження у виді забою м`яких тканин у ділянці правої плечової кістки по передній та зовнішній поверхні із множинними підшкірними крововиливами розміром 2,0 ? 4,0 см. Згідно з висновком експерта, зазначене ушкодження за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Окрім того, 10 жовтня 2025 року близько 17 год 30 хв, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше засуджувалася за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті тривалих неприязних відносин із ОСОБА_14 , прийняв рішення про заподіяння останній тілесних ушкоджень.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 , діючи умисно, того ж дня ОСОБА_8 заздалегідь підготував знаряддя вчинення злочину — дерев`яну палицю. Маючи при собі вказаний предмет, о 18 год 00 хв обвинувачений зайшов до житлового будинку за вищевказаною адресою, де в цей час перебувала потерпіла ОСОБА_14 .
Надалі ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень і невизначеної шкоди здоров`ю потерпілій, діючи умисно, наніс потерпілій один удар дерев`яною палицею, яку тримав у правій руці, в ділянку променевої кістки лівої руки та один удар у ділянку голови ОСОБА_14 . Захищаючись від нападника, потерпіла почала прикривати голову руками, однак ОСОБА_8 , продовжуючи реалізувати злочинний намір, наніс ще декілька ударів палицею по лівій кисті потерпілої, зокрема в ділянку п`ясткової кістки.
Від отриманих ударів потерпіла ОСОБА_14 впала на підлогу. Не зупиняючись на вчиненому та продовжуючи реалізацію злочинного наміру, обвинувачений щосили наніс дерев`яною палицею один удар у ділянку правої великогомілкової кістки та один удар в ділянку правої гомілки потерпілої.
Внаслідок вказаних протиправних дій потерпілій ОСОБА_14 було заподіяно такі тілесні ушкодження: середньої тяжкості: косий перелом правої великогомілкової кістки у верхній третині діафіза без суттєвого зміщення відламків; косий перелом лівої променевої кістки у типовому місці зі зміщенням відламків кутом, відкритим зовні; вбиті переломи головок 3-ї та 4-ї п`ясних кісток зліва без суттєвого зміщення відломків. Вказані ушкодження спричинили тривалий розлад здоров`я (понад 21 день); легкі: забійні садна лівої кисті та обох гомілок, рвані рани лівої кисті та ділянки правої гомілки, садна волосистої частини голови. Зазначені ушкодження не спричинили короткочасного розладу здоров`я, оскільки мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом: за ст. 126-1 КК України - як домашнє насильство; за ч. 1 ст. 125 КК України – як умисне спричинення потерпілим ОСОБА_13 , ОСОБА_14 легких тілесних ушкоджень; за ч. 1 ст. 122 КК України – як умисне спричинення потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Прокурор ОСОБА_9 вимоги поданої апеляційної скарги підтримав частково, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи її вимоги необґрунтованими. Сторона захисту наголосила на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції.
Представник потерпілої ОСОБА_14 – адвокат ОСОБА_11 не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора.
Заслухавши доповідь судді - доповідача щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_14 – адвоката ОСОБА_11 , перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та ніким не оспорюються. Тому вказані обставини, як і доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, в апеляційному порядку не переглядаються.
Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 370 КПК України).
Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання, не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
За правилами, визначеними в ч. 1, 4 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Вищезазначені положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не виконав у повному обсязі, виходячи з такого.
Відповідно до правого висновку щодо застосування вищезазначених норм права, сформульованого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року в справі № 511/37/16-к, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.
Також, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 січня 2024 року у справі № 236/4167/20, якщо після постановлення вироків буде встановлено, що засуджений винен у кримінальних правопорушеннях, частина яких вчинена до постановлення першого вироку, а інша - між першим і другим вироками, то призначення покарання має складатися з наступних етапів:
1) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України;
2) призначення покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироками, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;
3) якщо в діях особи має місце повторність тотожних кримінальних правопорушень, частина з яких вчинені до, а інша частина - після ухвалення попереднього вироку, то правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються і суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією;
4) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України;
5) на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за кримінальне/кримінальні правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, необхідно повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком;
6) визначити остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарання, призначеного в порядку ст. 71 КК України за цим вироком, та покарання за другим вироком, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;
7) при призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного вироку існували обставини, за якими ОСОБА_8 був засуджений вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 200 годин, яке він не відбув. 
Інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ст. 126-1 КК України за фактом вчинення домашнього насильства щодо потерпілої ОСОБА_13 , та ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень вчинені відповідно 2 вересня 2025 року та 15 вересня 2025 року, тобто до ухвалення вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року. 
Окрім цього, встановлено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КК України за фактом спричинення потерпілій ОСОБА_14 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та ч. 1 ст. 125 КК України за епізодом спричинення потерпілій ОСОБА_13 легких тілесних ушкоджень, були вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 01 жовтня 2025 року та 10 жовтня 2025 року відповідно. Таким чином, вказані діяння мали місце після ухвалення Охтирським міськрайонним судом Сумської області вироку від 18 вересня 2025 року.
Попри вимоги закону, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання не дотримався встановленого порядку та не розмежував стадії призначення покарання. Зокрема, суд припустився одночасного застосування правил ст. 70 КК України та ст. 71 КК України щодо всіх інкримінованих діянь, не врахувавши, що частина правопорушень була вчинена до постановлення попереднього вироку від 18 вересня 2025 року, а частина — після. Таке змішування різних правових режимів призначення покарання призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Враховуючи наведені вимоги КК України та релевантні правові висновки Верховного Суду щодо порядку складання покарань, процес призначення покарання у даному кримінальному провадженні має здійснюватися за таким алгоритмом: 1) призначення покарання за ст. 126-1 КК України; 2) призначення покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року; 3) призначення покарання за ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України; 4) призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю цих кримінальних правопорушень; 5) призначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, відповідно до якої до покарання, призначеного за кримінальні правопорушення, вчинені після постановлення першого вироку, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК за цим вироком.
Отже, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказане порушення, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 та п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
З огляду на те, що викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора суперечать наведеним нормам закону України про кримінальну відповідальність та актуальному правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 236/4167/20, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Оскаржуваний вирок має бути скасований у частині призначення покарання з дотриманням чіткої послідовності застосування ст. 70 та ст. 71 КК України, як того вимагає стала судова практика.
Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів 
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2026 року, стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 вересня 2025 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 10 днів.
Призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком 200 годин;
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Строк відбування покарання обчислювати з 12.05.2026 року. 
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців 10 днів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк призначеного ОСОБА_8 покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 жовтня 2025 року до дня ухвалення апеляційним судом вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня отримання його копії. 

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5