УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1659/18 Головуючий у 1-й інст. Діброва О.В. 
Категорія 2 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.
з участю секретаря 
судового засідання Кучер А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) у місті Житомирі цивільну справу № 283/1659/18 за позовом Державної судової адміністрації України до адвокатів Костюченко Галини Михайлівни, Плетень Світлани Юріївни, Івашкевича Сергія Анатолійовича, Кучеренка Віталія Анатолійовича, Коваль Тетяни Іванівни, третя особа – Рада адвокатів Житомирської області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні кабінетами у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору – Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні кабінетами у будівлі Малинського районного суду Житомирської області та стягнення з відповідачів безпідставно збережених коштів
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Діброви О.В. у селищі Народичі,
в с т а н о в и в:
В серпні 2018 року Державна судова адміністрація України звернулась до суду з позовом до адвокатів Костюченко Г.М., Плетень С.Ю., Івашкевича С.А., Кучеренка В.А. та Коваль Т.І., третя особа - Рада адвокатів Житомирської області, у якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні кабінетами (згідно технічної документації: 1-36 та 1-37 загальною площею 24,6 кв.м) у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, що розташовані за адресою: площа Соборна, 8 в місті Малині Житомирської області, шляхом звільнення з них адвокатів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Державна судова адміністрація України є власником будівлі Малинського районного суду Житомирської області, що знаходиться за адресою: площа Соборна, 8 в місті Малині Житомирської області, та в якій відповідачі, не маючи на це правових підстав, займають 2 кабінети. Протягом 2017-2018 років Малинський районний суд Житомирської області та Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області неодноразово звертались до відповідачів з вимогою про звільнення цих кабінетів для розміщення в них працівників суду, однак, в добровільному порядку відповідачі приміщення не звільнили, чим перешкоджають власнику реалізувати своє право користування та розпорядження майном.
21 листопада 2018 року ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів залучено Раду адвокатів Житомирської області.
10 травня 2023 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, залучено Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області та до спільного розгляду з первісним позовом прийнято його позов до адвокатів Костюченко Г.М., Плетень С.Ю., Івашкевича С.А., Кучеренка В.А. та Коваль Т.І. про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні кабінетами (згідно технічної документації: 1-36 та 1-37 загальною площею 24,6 кв.м) у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, за адресою: площа Соборна, 8 в місті Малині Житомирської області, шляхом звільнення з них відповідачів та стягнення з них на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області безпідставно збережених коштів в розмірі 22 752,76 грн.
Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, мотивовані тим, що 16 жовтня 2003 року Міністерством юстиції України та Державною судовою адміністрацією України підписано спільний наказ №127/2; 513 «Про передачу будівель (приміщень) місцевих судів Житомирської області», на виконання якого 08 січня 2004 Житомирським управлінням юстиції передано Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Житомирській області будівлю Малинського районного суду Житомирської області. Оскільки на момент передачі зазначеної будівлі відповідачі займали в ній 2 кабінети, з ними щороку укладались договори про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, а саме, електро- водо- й теплопостачання, очистку стічних вод та вивезення сміття. Однак, починаючи з 2018 року відповідачі почали виконувати договірні зобов`язання неналежним чином, внаслідок чого і утворилась зазначена заборгованість.
Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, зазначив, що 21 жовтня 2022 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області оформлено право оперативного управління на будівлю Малинського районного суду Житомирської області, власником якої є Державна судова адміністрація України.
Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року позови Державної судової адміністрації України та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, задоволено частково.
Зобов`язано адвокатів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кучеренка Віталія Анатолійовича та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні Державною судовою адміністрацією України та Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області майном, шляхом звільнення кабінетів 1-36 та 1-37, загальною площею 24,6 кв.м, у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог Державної судової адміністрації України та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Державної судової адміністрації України в Житомирській області витрати по сплаті судового збору в сумі 176 гривень 20 копійок з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області витрати по сплаті судового збору в сумі 248 гривень 10 копійок з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні кабінетами у будівлі Малинського районного суду Житомирської області шляхом звільнення з них адвокатів та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що реєстрація права власності Державної судової адміністрації на спірну будівлю проведена на підставі свідоцтва про право власності, однак площа приміщень, зазначена при реєстрації, не відповідає тій, що вказана у свідоцтві, та є більшою, проте цим обставинам суд не надав ніякої оцінки. Також не надано доказів та правовстановлюючого документу, що саме приміщення, які займають адвокати, у встановленому законом порядку були передані Державній судовій адміністрації.
Правомірність користування адвокатами двома приміщеннями, які знаходяться у будівлі Малинського районного суду, доводиться рішенням виконкому Малинської районної ради від 17.091991 за №184 «Про передачу майна бувшого райкому компартії України», за яким, зокрема, 1/10 частина спірної будівлі, а саме 59,4 кв.м (5 кімнат) було передано безоплатно на баланс президії Житомирської обласної колегії адвокатів для розміщення юридичної консультації Малинського району. Таким чином до позивача перейшли приміщення суду за виключенням тих, що займають адвокати та суду не належать.
Зазначає, що місцевий суд безпідставно послався на рішення Господарського суду Житомирської області від 25 січня 2021 року та від 29 листопада 2021 року у спорі між іншими особами та з інших підстав.
На думку апелянта, при ухваленні рішення суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 2 ст. 264 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог.
Зауважує, що протягом останніх майже 3-х років спірні приміщення перебувають у незаконному володінні голови Малинського райсуду та керівника апарату суду, які і повинні бути відповідачами по справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог ДСА України та ТУ ДСА України в Житомирській області скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Посилається на те, що судове рішення в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначає, що встановивши факти реєстрації позивачами права власності та права оперативного управління, суд, в той же час, не надав жодної правової оцінки тим обставинам, що ДСА України та ТУ ДСА України в Житомирській області не надали суду правовстановлюючий документ на 100% спірного приміщення. Єдиним правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на вищевказану будівлю є рішення виконкому Малинської районної ради народних депутатів №184 від 17.09.1991, яке на даний час є не зміненим та не скасованим. Відповідно до даного рішення частка власності позивача складає лише 9/10, а згідно свідоцтва про право власності №7016 від 11.11.2010 площа будівлі суду становить 626,9 кв.м, а не 656,6 кв.м.
Таким чином позивач не є власником всього приміщення, а тому позовні вимоги до відповідачів щодо усунення перешкод у користуванні двома кабінетами загальною площею 24,6 кв.м та звільнення з них відповідачів є незаконними, необґрунтованими та протиправними.
Зауважує, що судом не надано правову оцінку тому факту, що адвокати користуються виділеними їм приміщеннями (кабінетами) з 1991 року і до 2018 року, коли ДСА розпочала процес фактичного захоплення неналежних їй площ спірної будівлі. З липня 2023 року адвокати не мають доступу до кабінетів, де зберігаються їх особисті речі, меблі, комп`ютерна техніка, архіви та матеріали.
Посилається на те, що у позовній заяві не зазначалась вимога яким способом належить усунути перешкоди. Позивач не просив суд зобов`язати адвокатів усунути перешкоди шляхом звільнення кабінетів, а тому вважає, що суд при винесенні рішення вийшов за межі заявлених позовних вимог на користь позивача.
Зазначає, що предметом спору є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні двома окремими кабінетами (згідно техпаспорту 1-36 та 1-37), які є окремими та з різною площею, а тому предмет зобов`язання не є неподільним, а відтак позовні вимоги до кожного з адвокатів не сформовані, що судом не враховано.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ДСА України – Давидюк Т.В. доводи апеляційних скарг вважала необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
В судовому засіданні представник позивача Сердіченко С.А. просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні представник позивача – третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ТУ ДСА України в Житомирській області – Чередніченко Л.В. апеляційні скарги вважала безпідставними та в їх задоволенні просила відмовити.
Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати за її відсутності. Апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи такі фактичні обставини.
Рішенням виконкому Малинської районної Ради народних депутатів від 17.09.1991 за №184 «Про передачу майна бувшого райкому Компартії України» приміщення бувшого РК КПУ, яке знаходиться на площі 25 років Жовтня в м.Малині, загальною площею 591,4 кв.м, балансовою вартістю 70 822 крб 18 коп. прийнято на баланс райвиконкому, передано безоплатно:
-9/10 часток площею 532 кв.м разом з господарськими надвірними будівлями (згідно паспорту на приміщення) - на баланс народного суду Малинського району з розміщенням в ньому нотаріальної контори;
-1/10 частину загальною площею 59,4 кв.м (5 кімнат) – на баланс президії Житомирської обласної колегії адвокатів для розміщення юридичної консультації Малинського району (т. 1 а.с. 73).
Спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 16.10.2003 за №127/5; 513 «Про передачу будівель (приміщень) місцевих судів Житомирської області» передано зі сфери управління Міністерства юстиції України до сфери управління Державної судової адміністрації України будівлі (приміщення) місцевих судів Житомирської області згідно з Переліком, в тому числі і Малинський районний суд (т. 1 а.с. 6, 7).
На виконання згаданого наказу 18.12.2003 проведено комісійне обстеження об`єкта передачі – Малинського районного суду за адресою: м.Малин, пл. Соборна, 6, який належить обласному управлінню юстиції і передається Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Житомирській області, в результаті чого встановлено склад об`єкта: основна будівля, гаражі; загальні відомості: рік введення в експлуатацію – 1993, площа будови (загальна) – 872,9 кв.м, корисна площа в будівлях виробничого призначення – 650,3 кв.м, корисна площа в будівлях невиробничого призначення – 112,6 кв.м. Пропозиції комісії: приміщення суду, гаражі передати на баланс територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Житомирській області. Вказані обставини підтверджуються Актом приймання-передачі від 08.01.2004, затвердженим Головою ДСА України (т. 1 а.с. 8-10).
Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 15.11.2006 за №355 (пункт 1.8) вирішено оформити право власності на об`єкти нерухомого майна та видати свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю по площі Соборній, 8 Державній судовій Адміністрації України (т. 2 а.с. 44).
Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 18.08.2010 за №193 (пункт 3) внесено зміни до п. 1.8 рішення виконкому №355 від 15.11.2006 року та викладено в такій редакції:
«1.8 на нежитлову будівлю та гаражі площею 46,0 кв.м та 66,6 кв.м на площі Соборній, 8 Державній судовій Адміністрації України». Пунктом 2 даного рішення Малинське районне державне комунальне підприємство по технічній інвентаризації зобов`язано провести державну реєстрацію та видати свідоцтво про право власності об`єктів нерухомого майна (т. 2 а.с. 45).
На підставі рішення виконкому Малинської міської ради від 18.08.2010 за №193 Державній судовій адміністрації видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 (серія НОМЕР_2 ) на нежитлову будівлю, будівлю суду та гаражі, загальною площею 739,5 кв.м, будівля суду площею 626,9 кв.м, гаражі – площею 46,0 кв.м та 66,6 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 114, т. 2 а.с. 45).
Державна реєстрація прав проведена Малинським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 22.11.2010 (т. 1 а.с. 115).
05 квітня 2018 здійснено реєстрацію права власності Державної судової адміністрації України на нежитлове приміщення будівлі суду, загальною площею 656,5 кв.м (загальна площа будівлі суду та гаражів становить 769,1 кв.м) розташоване за адресою: Житомирська область, м.Малин, площа Соборна, 8 (т. 1 а.с. 11).
21 жовтня 2022 року здійснено реєстрацію права оперативного управління Територіального управління Державної судової адміністрації України нежитловим приміщенням будівлі суду, загальною площею 656,6 кв.м (загальна площа будівлі суду та гаражів становить 769,1 кв.м) розташоване за адресою: Житомирська область, м.Малин, площа Соборна, 8 (т. 3 а.с. 153).
02 січня 2018 року між Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області (Малинським районним судом Житомирської області) в особі начальника Морея В.В. та адвокатами Костюченко Г.М., Плетень С.Ю., Івашкевич С.А., Кучеренко В.А., Міхненко Т.І. було укладено договір №235-18 про відшкодування витрат балансоутримувачу на оплату комунальних послуг, згідно з умовами якого адвокати використовують приміщення Малинського районного суду Житомирської області, що розташовані за адресою: площа Соборна, 8 в місті Малині Житомирської області, площею 24,6 кв.м, що становить 3.8% від загальної площі будівлі, за що до 20-го числа наступного місяця здійснюють перерахування коштів на відшкодування витрат за комунальні послуги (т. 3 а.с. 159-160).
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції із посиланням на норми ст.ст. 182, 321, 328, 334, 391 ЦК України дійшов правильного висновку, що вимога Державної судової Адміністрації України, як власника нерухомого майна, а також третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, та яка має право оперативного управління цим майном, про усунення перешкод у користуванні ним - є правомірною та підлягає задоволенню, а позовна вимога щодо усунення перешкод у розпорядженні зазначеним нерухомим майном є безпідставною та задоволенню не підлягає.
При цьому місцевий суд згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21), відповідно до яких володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Зайняття нежитлового приміщення фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, не створює перешкоди у розпорядженні цим майном, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, тобто негаторний позов.
Суд першої інстанції обґрунтовано констатував наявність у позивача права власності на всю будівлю Малинського районного суду Житомирської області, розташовану на площі Соборній, 8 у м.Малині, в той час як спірні нежитлові приміщення (кабінети) знаходяться у користуванні відповідачів без установлених законом підстав.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права при вирішенні даного спору.
Посилання апелянтів та те, що спірні приміщення не належать позивачу та перебувають у законному користуванні відповідачів протягом тривалого часу, а до них – інших адвокатів з 1991 року, є непереконливими.
Дійсно, рішенням виконкому Малинської міської ради 17 вересня 1991 року було передано президії ради Житомирської обласної колегії адвокатів на баланс (у володіння та користування) 1/10 частку державної будівлі, що розташована на АДРЕСА_1 . 
04 березня 1992 року вступив в дію Закон України «Про приватизацію державного майна», який діяв до 18 січня 2018 року, та надавав право приватизувати (платно придбати) відповідне майно.
Проте, ні президією Житомирської обласної колегії адвокатів, ні Радою Житомирської обласної колегії адвокатів, ні Радою адвокатів Житомирської області не вчинялось будь-яких дій по оформленню права власності на спірне майно, виділене в користування у 1991 році.
Таким чином це майно залишилось у державній власності, і в подальшому передано зі сфери управління Міністерства юстиції України до сфери управління Державної судової адміністрації України.
Отже адвокатські об`єднання не набули права власності на виділену частку у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, не є його власником, в той час як, право Державної судової адміністрації України на цю будівлю разом із господарськими спорудами, розташовану на АДРЕСА_1 , зареєстровано у встановленому законом порядку і на час розгляду даної справи не скасовано.
Колегія суддів акцентує увагу на тій обставині, що відповідачі мають статус приватних адвокатів, правонаступниками президії Житомирської обласної колегії адвокатів, якій у 1991 році було передано 1/10 частину спірної будівлі, не являються. Будь яких правовстановлюючих документів на кабінети, які вони займають у будівлі суду, відповідачі не мають. Їх статус як користувачів цих приміщень підтверджується, зокрема, змістом Договору №235-18 від 02.01.2018 про відшкодування витрат балансоутримувачу на оплату комунальних послуг, де вони зазначені як користувачі, які використовують приміщення площею 24,6 кв.м -3,8% (т. 3 а.с. 159-160).
Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду, що питання права власності на будівлю Малинського районного суду Житомирської області та правомірності його державної реєстрації було предметом інших судових розглядів, рішення по яких набрали законної сили, що відповідає нормам ч. 4 ст. 82 ЦПК України.
Разом з тим, відповідачам в силу приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України надано право спростування цих обставин у загальному порядку.
Доводи апеляційних скарг про порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України, тобто вихід за межі позовних вимог, є непереконливими.
Відповідно до прохальної частини позовної заяви ДСА України (т. 1 а.с. 5) та ТУ ДСА в Житомирській області (т. 3 а.с. 152) позивач та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, просили «Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні кабінетами (згідно з технічною документацією:1-36 та 1-37 загальною площею 24,6 кв.м) у будівлі Малинського районного суду Житомирської області, за адресою: площа Соборна, 8, м.Малин, Житомирська область, шляхом звільнення з них адвокатів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Кучеренка Віталія Анатолійовича, ОСОБА_6 ».
Водночас відповідно до змісту позовних заяв міститься обґрунтування вимог та зазначено прохання: «тому порушені права ДСА України та ТУ ДСА України в Житомирській області підлягають захисту шляхом звільнення адвокатами приміщення, а саме 2-х кабінетів в будівлі Малинського районного суду Житомирської області…».
Отже, допущене у прохальній частині позовних заяв некоректне формулювання «шляхом звільнення з них адвокатів» не впливає на правильність вирішення даного спору та не свідчить про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків суду.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скаргах, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянтів з висновками щодо їх оцінки.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
Також колегія суддів враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).
В решті рішення ніким не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).
За таких обставин, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Народицького районного суду Житомирської області від 11 лютого 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Й.Григорусь

Судді О.М.Галацевич

В.А.Панкеєва 

Повний текст постанови складений 27 травня 2026 року.