ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
(додаткове)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року 	м. Харків	Справа № 922/1302/26 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Новікової Н. А.

розглянувши без виклику учасників справи заяву Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» про ухвалення додаткового рішення (вх. № 15173/26 від 22.06.2026) у справі

за позовом Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (61124, місто Харків, вул. Каштанова, будинок 10, код ЄДРПОУ 30150670)
про стягнення заборгованості за договором поставки сільськогосподарської продукції № 171125 від 17.11.2025 у сумі 115 333 грн. 21 коп., - 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.06.2026 позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (61124, місто Харків, вул. Каштанова, будинок 10, код ЄДРПОУ 30150670) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563) суму основного боргу за договором поставки сільськогосподарської продукції № 171125 від 17.11.2025 р. у розмірі 99 874 грн. 35 коп., 1 034 грн. 32 коп. 3 % річних, 3 944 грн. 57 коп. інфляційних втрат та 10 479 грн. 97 коп. пені; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (61124, місто Харків, вул. Каштанова, будинок 10, код ЄДРПОУ 30150670) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563) 50% витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 331,20 грн. грн; вирішено Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Селянському (фермерському) господарству «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563) з Державного бюджету України 50% судового збору у розмірі 1 331,20 грн., сплаченого до Господарського суду Харківської області платіжною інструкцією № 1261 від 09.04.2026; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» про відстрочення виконання рішення суду задоволено; відстрочено виконання судового рішення по справі 922/1302/26 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (61124, місто Харків, вул. Каштанова, будинок 10, код ЄДРПОУ 30150670) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563) суми основного боргу за договором поставки сільськогосподарської продукції № 171125 від 17.11.2025 р. у розмірі 99 874 грн. 35 коп., 1 034 грн. 32 коп. 3 % річних, 3 944 грн. 57 коп. інфляційних втрат та 10 479 грн. 97 коп. пені, а також суми судового збору у розмірі 1 331,20 грн., до 01 вересня 2026 року.
22.06.2026 (вх. № 15173/26) на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (код ЄДРПОУ 30150670) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (код ЄДРПОУ 31834563) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
В обгрунтування поданої заяви посилається на те, що: 08 квітня 2026 року між Позивачем та адвокатом Омельченком О. В. (який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 999, виданого на підставі рішення атестаційної палати Полтавської КДКА № 19 від 01.07.2011) укладено договір про надання правової допомоги № 135 (Договір), предметом якого є надання правової допомоги, необхідної для представництва та захисту інтересів Клієнта у питанні стягнення заборгованості з ТОВ «ТЕРРА» за договором поставки № 171125 від 17.11.2025; згідно з пунктом 3.2 Договору сторони погодили гонорар за послуги з представництва та захисту інтересів Клієнта під час підготовки до звернення до суду й розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 20 000,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - за складення позовної заяви; 5 000,00 грн. - за представництво інтересів у місцевому господарському суді; 5 000,00 грн - за представництво інтересів в апеляційному господарському суді; факт надання правової допомоги на етапі складення позовної заяви та її вартість підтверджуються Актом приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги № 135, складеним 14 квітня 2026 року; згідно з Актом адвокатом складено проект позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «ТЕРРА», що включало: аналіз і сканування первинних документів (договору поставки, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, акта звірки, платіжних документів про часткову оплату); аналіз правового регулювання спірних правовідносин та судової практики; обрахування штрафних санкцій; визначення розміру судового збору та реквізитів для його сплати; складення тексту позовної заяви; підвантаження позовної заяви та доказів до підсистеми «Електронний суд»; вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн, претензій до обсягу і якості наданих послуг Клієнт не має; таким чином до стягнення з відповідача позивач заявляє витрати на професійну правничу допомогу виключно за фактично надані послуги у сумі 10 000,00 грн.
Як свідчать матеріали справи, відповідач не погоджується із заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважає його неспівмірним, завищеним та таким, що не відповідає критеріям реальності та розумності; посилається на те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, даний спір є малозначним та відноситься до категорії типових справ про стягнення заборгованості за договором поставки, заявлений позивачем обсяг послуг (сканування накладних, актів звірки, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою стандартних онлайн-калькуляторів) не вимагає від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи, проведення глибокого аналізу спірних правовідносин чи вивчення складних масивів судової практики, складання такої позовної заяви та її подання через підсистему «Електронний суд» займає у кваліфікованого спеціаліста мінімальну кількість часу, відтак сума у 10 000,00 грн. є непропорційною витраченому часу.
В силу п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відтак, оскільки позивач просить ухвалити додаткове рішення про судові витрати, вирішення питання щодо яких, згідно наведених приписів здійснюється судом без повідомлення учасників справи, суд не призначає судове засідання для розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.
Розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» про ухвалення додаткового рішення (вх. № 15173/26 від 22.06.2026) суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, складається із судового збору у розмірі 2664 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень.
Суд зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як зазначено у частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 2, 3 статті 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Також, суд зазначає, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, суд приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Аналогічна правова позиція також викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.
Суд також враховує позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, де зазначено, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо.
Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, з означених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
За змістом пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., "Гімадуліна та інші проти України" від 10.12.2009 р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., "Меріт проти України" від 30.03.2004 p., "East/West Jinnee Limited" проти України" від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі "Неймайстер проти Австрії" було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення "Неймайстер проти Австрії").
Дослідивши матеріали справи суд констатує, що 08 квітня 2026 року між Позивачем та адвокатом Омельченком О. В. (який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 999, виданого на підставі рішення атестаційної палати Полтавської КДКА № 19 від 01.07.2011) укладено договір про надання правової допомоги № 135 (Договір), предметом якого є надання правової допомоги, необхідної для представництва та захисту інтересів Клієнта у питанні стягнення заборгованості з ТОВ «ТЕРРА» за договором поставки № 171125 від 17.11.2025.
Згідно з пунктом 3.2 Договору сторони погодили гонорар за послуги з представництва та захисту інтересів Клієнта під час підготовки до звернення до суду й розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 20 000,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - за складення позовної заяви; 5 000,00 грн. - за представництво інтересів у місцевому господарському суді; 5 000,00 грн - за представництво інтересів в апеляційному господарському суді.
Факт надання правової допомоги на етапі складення позовної заяви та її вартість підтверджуються Актом приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги № 135, складеним 14 квітня 2026 року.
Згідно з Актом адвокатом складено проект позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «ТЕРРА», що включало: аналіз і сканування первинних документів (договору поставки, видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, акта звірки, платіжних документів про часткову оплату); аналіз правового регулювання спірних правовідносин та судової практики; обрахування штрафних санкцій; визначення розміру судового збору та реквізитів для його сплати; складення тексту позовної заяви; підвантаження позовної заяви та доказів до підсистеми «Електронний суд»; вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн, претензій до обсягу і якості наданих послуг Клієнт не має.
Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного висновку.
В силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Виходячи зі змісту наведених вище положень статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу з власної ініціативи. Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу, та не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено в пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, зокрема, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, закріпленими у статтях 15 та 2 ГПК України має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
У контексті наведеного вище, суд наголошує на тому, що подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства (вимогам статей 123, 124, 126, 129 ГПК України), так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Суд констатує, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись приписами ст.129 ГПК України, позивачем підтверджено правовий статус представника (адвоката) та надано докази виконання робіт.
Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною другою статті 124 ГПК України, передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто, застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників, зокрема, дій або бездіяльності сторони або її представника під час розгляду справи.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" Європейський суд з прав людини у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Таким чином, стягнення повної вартості послуг, визначених у акті приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 135, складеним 14 квітня 2026 року, узгоджується з критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і пропорційності, ці витрати мають характер необхідних та обґрунтовують обсяг фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, тобто є розумно обґрунтованими і, відповідно, такі витрати мають бути відшкодовані, оскільки вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).
При цьому судом відхиляються посилання відповідача щодо неспівмірності та завищення позивачем розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, оскільки: робота адвоката зі складення та подання позовної заяви була повністю виконана 14.04.2026 ще до подання відповідачем відзиву з визнанням позову і незалежно від подальшої процесуальної позиції відповідача; саме повнота, якість і належна доказова обґрунтованість позовної заяви зумовили беззастережне визнання відповідачем позовних вимог, тобто визнання позову є наслідком якості наданої правничої допомоги, а не підставою для її зменшення; до стягнення заявлено витрати лише за складення позову (10 000,00 грн.), а вартість представництва у судових засіданнях (яких справді не було через спрощений порядок) до стягнення не заявлялася, а тому посилання відповідача на відсутність засідань і додаткових процесуальних документів не стосується заявленої до стягнення суми.
У вирішенні спірного питання чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, суб`єктний склад, характер спірних правовідносин, висновки Верховного Суду щодо застосування положень частин п`ятої - сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України та критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, їх дійсності та необхідності в даному конкретному випадку, з врахуванням обставин даної справи, розумності їхнього розміру, керуючись критеріями обґрунтованості та пропорційності, суд дійшов висновку, що заява позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, в зв`язку з чим стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 гривень.
На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 237, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

1. Заяву Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» про ухвалення додаткового рішення (вх. № 15173/26 від 22.06.2026) задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРРА» (61124, місто Харків, вул. Каштанова, будинок 10, код ЄДРПОУ 30150670) на користь Селянського (фермерського) господарства «ОЛЕКСАНДР» (64821, Харківська область, Близнюківський район, село Острівщина, вул. Молодіжна, будинок 5, код ЄДРПОУ 31834563) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2026.

Суддя 	 	Н.А. Новікова