Справа № 466/2510/26
Провадження № 2/466/2434/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
у складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря с/з Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
26 березня 2026 року, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №727356229 від 03.02.2021року, у розмірі 83 028 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн.
В обґрунтування позову зазначають, що 03.02.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №727356229 в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредитні кошти у сумі 5 000 грн., а в подальшому розмір кредиту було збільшено до 22 000 грн. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Також позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором неодноразово відступалось за договорами факторингу, а саме: від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до ТОВ «ФК «Ейс». Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором становить 83 028,00 грн, яка складається з : 21 999,90 грн - заборгованість по тілу кредиту; 61 028,10 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою ним було подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Окрім того, 08.52.2026 року, відповідач подав заяву про зменшення розміру штрафних санкцій, в якій зазначив, що проходить військову службу під час воєнного стану, не заперечує основну суму боргу, однак просить суд врахувати його статус військовослужбовця та учасника бойових дій, а також зменшити розмір штрафних санкцій, процентів та інших додаткових нарахувань як надмірних та непропорційних. 
На підтвердження проходження військової служби відповідачем надано військовий квиток та довідку про проходження служби. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 03 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №727356229. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором MNV5WX56. 
Із змісту позовної заяви та долучених до неї доказів вбачається, що перед укладенням кредитного договору відповідач пройшов процедуру реєстрації на офіційному вебсайті первісного кредитора, створив особистий кабінет, заповнив заявку на отримання кредиту, вказав персональні дані, номер банківської картки, номер телефону та електронну адресу, після чого отримав одноразовий ідентифікатор, яким підтвердив прийняття умов кредитування. 
Суд враховує, що відповідно до положень статей 205, 207 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися у письмовій, у тому числі електронній формі, а використання електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом. Також відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір між сторонами був укладений належним чином, а відповідач, використовуючи одноразовий ідентифікатор та підтверджуючи умови кредитування у власному особистому кабінеті, висловив своє вільне волевиявлення на укладення договору та прийняття його умов.
Судом також встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти. Із матеріалів справи вбачається, що первісно відповідачу було надано кредит у сумі 5 000 грн., а в подальшому сума кредитування була збільшена до 22 000 грн. 
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом з тим судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.
Крім того, судом встановлено, що після укладення кредитного договору право вимоги за ним неодноразово відступалось на підставі договорів факторингу. Зокрема, право вимоги перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі — до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому — до ТОВ «ФК «ЕЙС». 
На підтвердження переходу права вимоги позивачем долучено копії договорів факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги, акти приймання-передачі та платіжні документи, які суд вважає належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–81 ЦПК України.
Водночас під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та проходить військову службу під час дії особливого періоду. Зазначене підтверджується військовим квитком, довідкою про проходження військової служби, а також іншими долученими до матеріалів справи документами. 
Як вбачається з довідки про проходження військової служби, відповідач проходить військову службу з 04 березня 2022 року та брав участь у виконанні бойових завдань у складі різних підрозділів Збройних Сил України. 
У поданій до суду заяві відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів та обов`язок повернення основної суми боргу, однак просив суд врахувати його статус військовослужбовця та зменшити або не стягувати штрафні санкції, проценти та інші додаткові нарахування. 
Оцінюючи зазначені доводи, суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а також резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації не нараховуються та не сплачуються штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом.
Зазначена норма є спеціальною нормою матеріального права, яка спрямована на забезпечення належного соціального та правового захисту осіб, що проходять військову службу та виконують конституційний обов`язок щодо захисту держави в умовах особливого періоду. Вказана норма має імперативний характер та підлягає обов`язковому застосуванню судами незалежно від умов укладеного між сторонами договору.
Суд звертає увагу, що звільнення військовослужбовців від сплати процентів та штрафних санкцій не ставиться законом у залежність від волевиявлення кредитора чи необхідності укладення додаткових угод між сторонами. Сам факт проходження особою військової служби у період дії особливого періоду є достатньою правовою підставою для застосування передбачених законом гарантій.
Таким чином, нарахування відповідачу процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, пені та інших додаткових платежів у період проходження ним військової служби суперечить вимогам чинного законодавства та не може вважатися правомірним.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який у своїх рішеннях зазначав, що положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є імперативними та підлягають застосуванню судами незалежно від умов кредитного договору.
Разом з тим суд зазначає, що наведені гарантії не звільняють позичальника від обов`язку повернення фактично отриманих кредитних коштів. Обов`язок повернення основної суми кредиту прямо передбачений статтею 1054 Цивільного кодексу України та зберігається за відповідачем як за позичальником.
Із матеріалів справи вбачається, що фактично отримана відповідачем сума кредитних коштів становила 22 000 грн., а тому саме в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. 
Натомість вимоги про стягнення процентів, штрафних санкцій, пені та інших додаткових платежів задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування здійснені всупереч прямій законодавчій забороні.
Крім того, суд враховує, що спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування, а тому при вирішенні спору підлягають врахуванню також принципи розумності, добросовісності та справедливості, передбачені цивільним законодавством України.
Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягає частковому задоволенню: у частині стягнення основної суми заборгованості за кредитом - як обґрунтований та підтверджений належними доказами, а у частині стягнення процентів, штрафних санкцій та інших додаткових платежів - у задоволенні слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також учасники бойових дій.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як військовослужбовець та учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі.
Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: копія Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копія Додаткової угоди № 25770903932 від 01.09.2025 до Договору правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копія Акту прийому-передачі наданих послуг, копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю, копія довіреності адвоката.
Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 7 000 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що буде співрозмірним з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись статтями 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263–265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 610, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ЗУ «Про судовий збір», суд,-
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №727356229 від 03 лютого 2021 року в частині основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 22 000 (двадцять дві тисячі) гривень.
Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України в розмірі 2 662,40 грн. ( дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 3 000 грн. (три тисячі гривень) понесені витрати на правову допомогу. 
В решті вимог відмовити.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ:37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима