ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 902/90/21(902/643/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. (головуючий), Васьковського О.В., Огородніка К.М.,
за участю секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:
боржник (позивач) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд",
керуючий санацією боржника арбітражний керуючий Багінський А.О. - особисто (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua),
відповідач  - ОСОБА_1 ,
представники відповідача - Кравчук М.О. (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua), 
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - не з`явився,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнітрал",
представник відповідача - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.) касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О.

на рішення Господарського суду Вінницької області
від 15.01.2026
у складі судді: Матвійчук В.В.,
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 09.03.2026 
у складі колегії суддів: Саврій В.А. (головуючий), Крейбух О.Г., Тимошенко О.М.

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О.
до  ОСОБА_1 
ОСОБА_2 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітрал" 
про визнання недійсним договору та солідарне стягнення 1 129 257,97 грн 

у межах справи №902/90/21 за заявою
ОСОБА_3 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" 
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.03.2021, зокрема, відкрито провадження у справі №902/90/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (далі - ТОВ "Конкорд", боржник), введено процедуру розпорядження його майном та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Комлика І. С.

2. Постановою Господарського суду Вінницької області від 10.03.2025 у справі № 902/90/21, зокрема, визнав ТОВ "Конкорд" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців та призначив ліквідатором арбітражного керуючого Багінського А.О.

3. Північно-західний апеляційний господарський суд, постановою від 25.06.2025 постанову Господарського суду Вінницької області від 10.03.2025 у справі № 902/90/21 скасував.
Прийняв нове судове рішення, яким задовольнив заяву арбітражного керуючого від 16.01.2025 про затвердження плану санації ТОВ "Конкорд"; затвердив план санації ТОВ "Конкорд", схвалений зборами кредиторів ТОВ "Конкорд" від 14.01.2025; ввів процедуру санації ТОВ "Конкорд"; призначив арбітражного керуючого Багінського А.О. керуючим санацією ТОВ "Конкорд".

4. Постановою Верховного Суду від 22.10.2025 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області задоволено частково.
Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.06.2025 у справі № 902/90/21 скасовано.
Справу № 902/90/21 в скасованій частині передано на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

5. В межах справи № 902/90/21 про банкрутство ТОВ "Конкорд" перебуває справа № 902/90/21 (902/643/25) за позовом ТОВ "Конкорд" до громадянина ОСОБА_1 , громадянина ОСОБА_2 та ТОВ "Юнітрал" про визнання недійсним договору (в порядку статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства) та солідарне стягнення 1 129 257,97 грн.

6. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що актив боржника у вигляді транспортного засобу марки VOLKSWAGEN AMAROK, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , був виведений з власності боржника на підставі правочину, який, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним. 
Позивач вважає, що зазначений правочин було укладено всупереч інтересам боржника, "на зло", з метою завдання шкоди як боржнику, так і іншому засновнику Товариства, а також з метою набуття у власність цінного активу за ціною, що у двадцять разів нижча за його ринкову вартість.

Короткий зміст рішення господарського суду першої інстанції

7. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 у справі №902/90/21(902/643/25) у задоволенні позову ТОВ "Конкорд" до громадянина ОСОБА_1 відмовлено. 
Позов ТОВ "Конкорд" до громадянина ОСОБА_2 та ТОВ "Юнітрал" задоволено частково. 
Визнано недійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24 липня 2018 року №000507, укладений між комісіонером (продавцем) - ТОВ "Юнітрал" та покупцем - громадянином ОСОБА_2 , предметом якого є транспортний засіб марки VOLKSWAGEN AMAROK 2.0 TDI, номер кузова НОМЕР_2 , що належав на праві приватної власності ТОВ "Конкорд". 
Стягнуто з громадянина ОСОБА_2 на користь ТОВ "Конкорд" 520 370 грн 00 коп - вартості автомобіля на день його відчуження та 7455 грн 64 коп - витрат зі сплати судового збору. 
В решті позову відмовлено.

8. Рішення обґрунтоване тим, що спірний Договір купівлі-продажу транспортного засобу №000507 від 24.07.2018 має всі ознаки фраудаторного правочину, оскільки сторони діяли всупереч принципу добросовісності, зловживаючи належними їм правами, на шкоду інтересам інших кредиторів та з метою ухилення від виконання зобов`язань перед ними, унаслідок чого боржник, без наявності розумної ділової мети та за істотно заниженою ціною, позбувся належного йому транспортного засобу, що було спрямовано на виведення спірного майна зі складу активів ТОВ "Конкорд".

9. Суд встановив, що спірний транспортний засіб у подальшому було перереєстровано на третіх осіб. Відтак, у громадянина ОСОБА_2 відсутня можливість повернути боржнику зазначене майно в натурі, а відтак, з огляду на положення частини третьої статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, він зобов`язаний відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення спірного правочину, тобто станом на 24.07.2018.

10. Суд першої інстанції встановив, що Висновок експерта від 03.10.2019 є належним та допустимим доказом, яким підтверджується ринкова вартість автомобіля марки "VOLKSWAGEN", моделі "AMAROK", станом на 24.07.2018 у розмірі 540 370 грн.

11. В частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд вказав, що обов`язок відповідача зі сплати грошових коштів у сумі 520370 грн виникає не з договору чи іншого правочину, а як наслідок визнання правочину недійсним та застосування відповідних наслідків, визначених судом. До моменту ухвалення відповідного судового рішення у відповідача був відсутній обов`язок сплатити саме цю грошову суму, а відтак відсутні підстави вважати, що мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

12. В частині позову до ОСОБА_1 , рішення мотивоване відсутністю (ненаданням позивачем) жодних належних та допустимих доказів протиправної дії чи бездіяльності ОСОБА_1 , пов`язаних із предметом спору. За висновками суду ОСОБА_1 не є належним відповідачем у частині заявлених вимог про солідарне стягнення грошових коштів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

13. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 апеляційну скаргу ТОВ "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О. на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 у справі №902/90/21(902/643/25) залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

14. Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Встановлені обставини справи 

15. Відповідно до видаткової накладної № 11955 від 24.09.2012 ТОВ "Конкорд" придбало у постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "Джерман-Центр" автомобіль VOLKSWAGEN AMAROK за ціною 349 195,00 грн, у тому числі податок на додану вартість у сумі 58 199,17 грн.

16. Протоколом № 42-а позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Конкорд" від 25.08.2017, за головування громадянина ОСОБА_1 та за участі секретаря зборів ОСОБА_4 , прийнято рішення про зняття з обліку та продаж автомобіля марки VOLKSWAGEN AMAROK 2.0 TDI, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , за його залишковою вартістю.
Крім того, зазначеним протоколом було прийнято рішення про подання документів для реєстрації вказаного транспортного засобу та надання відповідних повноважень для оформлення автомобіля ОСОБА_5 .

17. Відповідно до довідки, складеної головним бухгалтером ТОВ "Конкорд", автомобіль VOLKSWAGEN AMAROK з первісною вартістю 290 579,17 грн було зараховано до складу основних засобів підприємства (рахунок 105 "Транспортні засоби") 01.11.2012. Згідно із Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" вказаний об`єкт підлягав амортизації.

18. Починаючи з 01.01.2013 по 16.03.2018 підприємством нараховано знос зазначеного автомобіля за прямолінійним методом відповідно до пункту 26 П(С)БО 7. Загальна сума нарахованого зносу за вказаний період склала 290 579,17 грн, у зв`язку з чим станом на 01.04.2018 залишкова вартість автомобіля дорівнювала нулю.

19. 11.07.2018 генеральним директором ТОВ "Конкорд" ОСОБА_9. видано наказ № 203, яким доручено зняття з обліку та продаж автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK 2.0 TDI, 2012 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , а виконання зазначених дій покладено на юриста підприємства Ратушняка Василя Володимировича.

20. 24.07.2018 між ТОВ "Юнітрал" (Комісіонер) та ТОВ "Конкорд" (Комітент) було укладено Договір комісії № 000507 (далі - Договір комісії).

21. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного Договору Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пункту 189.3 статті 189 Податкового кодексу України): марка, модель VOLKSWAGEN AMAROK ПІКАП-В, 2012 року випуску, колір ЧОРНИЙ, VIN, № кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 21.07.2018 за ціною, нижче узгодженої Сторонами, а саме: 20 000 грн.

22. 24.07.2018 між ТОВ "Юнітрал" (Продавець) та громадянином ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 000507 (далі - Договір купівлі-продажу), за умовами пункту 1.1 якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до п. 189.3 ст. 189 Податкового кодексу України): марка VOLKSWAGEN, модель AMAROK ПІКАП-В, 2012 року випуску, колір ЧОРНИЙ, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за Власником (Комітентом за Договором комісії) транспортного засобу 21.07.2018.

23. За домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 20 000,00 грн (п. 3.1 Договору купівлі-продажу).

24. 27.07.2018 громадянин ОСОБА_2 звернувся до ТСЦ № 0541 МВС у Вінницькій області із заявою № 190448899 від 27.07.2018 про державну реєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN AMAROK 2.0 НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , на своє ім`я.

25. Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 31/31-1740 від 12.04.2024 встановлено подальший ланцюг перереєстрацій зазначеного транспортного засобу, а саме:

26.04.2019 транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ № 0541 (м. Вінниця) на громадянина ОСОБА_6 на підставі договору комісії від 23.04.2019 № 327/19/003580, договору купівлі-продажу від 23.04.2019 № 327/19/003580, укладеного у ПП ВТП "ГЕРМЕС" (ЄДРПОУ 13300672), та акта огляду реалізованого транспортного засобу від 23.04.2019 № 327/19/003580;

22.07.2022 транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ № 0545 (с. Великий Митник) на громадянку ОСОБА_7 на підставі договору комісії від 21.07.2022 № 5972/22/1/009349, договору купівлі-продажу від 22.07.2022 № 5972/22/1/009349, укладеного у ПП "ДЖЕКПОТ 777" (ЄДРПОУ 37313555), та акта огляду реалізованого транспортного засобу від 22.07.2022 № 5972/22/000733;

28.12.2022 транспортний засіб перереєстровано в ТСЦ № 6842 (м. Дунаївці) на громадянина ОСОБА_8 на підставі договору комісії від 27.12.2022 № 8393/22/000128, договору купівлі-продажу від 28.12.2022 № 8393/22/000128, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ "ІББ ГРУП" (ЄДРПОУ 43455448), та акта огляду реалізованого транспортного засобу від 28.12.2022 № 8393/22/000128.

26. Згідно із відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на дату надання відповіді, транспортний засіб VOLKSWAGEN AMAROK, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

27. 12.09.2019 до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України зі слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшла копія ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2019 у справі №127/24624/19, провадження № 1-кс-127/13745/19, про призначення судової автотоварознавчої експертизи у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 за № 12018020000000393.

28. За результатами проведення експертного дослідження Вінницьким НДЕКЦ МВС України 03.10.2019 складено висновок експерта № 173, відповідно до якого встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки "VOLKSWAGEN", моделі "AMAROK" (ПІКАП-В), 2012 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , станом на дату проведення експертизи, тобто на 03.10.2019, становить 421 358,95 грн. Ринкова вартість аналогічного технічно справного автомобіля марки "VOLKSWAGEN" моделі "AMAROK" станом на 24.07.2018 становила 540 370 грн.

29. За текстом ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.01.2020, під час розгляду клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади керівника ТОВ "Конкорд" досудовим розслідуванням, серед іншого, було встановлено, що своїми умисними, протиправними діями керівник ТОВ "Конкорд" вчинив розтрату майна у великих розмірах, зокрема належного ТОВ "Конкорд" автомобіля марки VOLKSWAGEN AMAROK на користь громадянина ОСОБА_2 за заниженою вартістю, чим спричинив ТОВ "Конкорд" та учасникам Товариства матеріальної шкоди на суму 520 470 грн (540 470 грн - 20 000 грн, які сплачені через касу Товариства громадянином ОСОБА_2 ).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30. ТОВ "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О. звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі №902/90/21(902/643/25), з вимогою оскаржені судові рішення, в частині відмови в задоволення позову до ОСОБА_1 , - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

31. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 902/90/21 (902/643/25) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Огороднік К.М., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2026.
32. Ухвалою Верховного Суду від 14.04.2026 відкрито касаційне провадження у справі № 902/90/21 (902/643/25) за касаційною скаргою ТОВ "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О. на рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026.
Датою судового засідання визначено 19.05.2026, про що повідомлено всіх учасників судового процесу.

33. 01.05.2026 до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов Відзив на касаційну скаргу ТОВ "Конкорд" з запереченнями проти вимог та доводів скаржника. 

34. 05.05.2026 до Суду від ТОВ "Конкорд" надійшли Додаткові пояснення у справі.

35. 05.05.2026 та 08.05.2026 засобами електронного зв`язку на адресу Касаційного господарського суду від представника ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О. та керуючого санацією, арбітражного керуючого Багінського А.О., надійшла заява про проведення судових засідань у справі №902/90/21(902/643/25) в режимі відеоконференції.
36. Ухвалою Верховного Суду від 15.05.2026 заяви представника ОСОБА_1 адвоката Кравчука М.О., та керуючого санацією, арбітражного керуючого Багінського А.О., про проведення судового засідання дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено.
Ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку за посиланням на офіційний вебпортал судової влади України vkz.court.gov.ua.37. Арбітражний керуючий Багінський А.О. в судовому засіданні 19.05.2026 (в режимі відеоконференції), повністю підтримав вимоги касаційної скарги за доводами викладеними в ній. Просив Суд рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 902/90/21(902/643/25), в частині відмови в задоволення позову до ОСОБА_1 , - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

38. Представник ОСОБА_1 в засіданні суду 19.05.2026 (в режимі відеоконференції) проти вимог та доводів скаржника заперечив з підстав викладених у Відзиві на касаційну скаргу. Просив Суд рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 902/90/21(902/643/25), в частині відмови в задоволення позову до ОСОБА_1 , залишити без змін.

39. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили, відзивів на касаційну скаргу не надали.
Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.
Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

40. Верховний Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 19.05.2026 та безпосередньо в цей день від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 19.05.2026. Були відсутні і ніші обставини, що унеможливлювали розгляд справи у судовому засіданні 19.05.2026.

41. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 27.04.2026 № 342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.04.2026 №4857-IX), Верховний Суд розглядає справу №902/90/21(902/643/25) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(ТОВ "Конкорд")

42. В обґрунтування підстав касаційного оскарження заявник посилається на положення пункти 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України та зазначає про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду викладених у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22; зазначає про необхідність формування висновку щодо застосування частини 3 статті 42 КУзПБ у поєднанні зі статтею 625 ЦК України. 

Доводи відповідача
( ОСОБА_1 )

43. Відповідач доводить:

43.1. Наказ підписаний генеральним директором ОСОБА_9 та скріплений печаткою ТОВ "Конкорд", не містить жодного посилання, на те, що він виданий на виконання рішення загальних зборів товариства. Крім того, зазначений наказ було видано після спливу значного проміжку часу з моменту прийняття відповідного рішення, що підтверджує відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, оформленим протоколом № 42-а, та подальшим відчуженням спірного транспортного засобу.

43.2. Транспортний засіб був відчужений саме за наказом (рішенням) генерального директора ТОВ "Конкорд" ОСОБА_9 , шляхом укладення договору купівлі- продажу.

43.3. Рішення загальних зборів оформленого протоколом № 42а ніяким чином не впливала на відчуження автомобіля, у ньому не визначено ні вартості, ні особи якій відчужувати автомобіль.
Документи які послугували купівлі-продажу транспортного засобу не містять посилання на такий протокол.

44.4. Висновки викладені в постанові ВП ВС від 18.12.2024 у справі №916/379/23 та постанові КГС ВС від 03.06.2024 у справі № 917/542/22, про які зазначає позивач на обґрунтування вимог до ОСОБА_1 , повністю не релевантні до обставин цієї справи.

45.5. Жодною нормою закону не передбачена відповідальність засновника за дії виконавчих органів товариства в контексті предмету заявленого позову.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

46. Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

47. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

48. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

49. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

50. Враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги, предметом перегляду в цьому провадженні є рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 902/90/21(902/643/25), в частині відмови в задоволення позову до ОСОБА_1 та відмові у стягненні інфляційних втрат та 3% річних.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції 

51. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

52. Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

53. За приписами частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

54. Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про відшкодування шкоди та/або збитків, завданих боржнику; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника, у тому числі спори про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

55. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

56. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

57. Статтею 47 ГПК України визначено, що Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.
Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:
1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;
2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;
3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

58. За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17).

59. Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

60. Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (див. висновок сформований у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № Б-39/02-09).

61. Тобто, визначення обґрунтованості формування позивачем суб`єктного складу відповідачів у справі, може бути здійснено саме під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

62. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц і №372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі №910/7122/17, від 27.06.2023 у справі №910/333/21.

63. В цьому випадку, ТОВ "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О. звернулося до господарського суду (в межах справи про банкрутство ТОВ "Конкорд") з позовом (в порядку статті 42 КУзПБ) про визнання недійсним договору та солідарне стягнення.
Відповідачами у позові визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ "Юнітрал". 

64. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

65. Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

66. До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ, який є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності.

67. Згідно з частиною першою статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

68. За приписами частини другої статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.

69. Таким чином, законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами Цивільного кодексу України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються тоді коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство.

70. Судова палата з розгляду справ про банкрутство у постанові від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19) сформулювала висновок про те, що фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками господарських правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, тому, такий правочин може бути визнаний недійсним в порядку позовного провадження у межах справи про банкрутство відповідно до статті 7 КУзПБ на підставі пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та частин третьої, шостої статті 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі статті 234 ЦК України.

71. Так, суди попередніх інстанцій, враховуючи висновки Верховного Суду, а також встановлені обставини справи (пункти 15-29 цієї Постанови) дійшли висновків, що спірний Договір купівлі-продажу транспортного засобу №000507 від 24.07.2018 має всі ознаки фраудаторного правочину, оскільки сторони діяли всупереч принципу добросовісності, зловживаючи належними їм правами, на шкоду інтересам інших кредиторів та з метою ухилення від виконання зобов`язань перед ними, унаслідок чого боржник, без наявності розумної ділової мети та за істотно заниженою ціною, позбувся належного йому транспортного засобу, що було спрямовано на виведення спірного майна зі складу активів ТОВ "Конкорд".

72. Також суди встановили наявність підстав застосування приписів частини 3 статті 42 КУзПБ, а саме відшкодування вартості майна грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину, за встановлених обставин відсутності у громадянина ОСОБА_2 можливість повернути боржнику зазначене майно в натурі. 

73. Рішення судів в цих частинах в касаційному порядку не оскаржується.

74. В цьому провадженні спірним постало питання притягнення ОСОБА_1 до субсидіарної відповідальності в порядку частини 5 статті 42 КУзПБ.

75. Відповідно до частини 1 статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

76. Застосування такої відповідальності передбачено частиною другою статті 61 КУзПБ, якої визначено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. 

77. Частина друга статті 61 КУзПБ встановлює загальне правило про можливість покладення субсидіарної відповідальності на осіб, які відповідно до закону несуть таку відповідальність у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, з визначенням її розміру як різниці між сумою вимог кредиторів та ліквідаційною масою.

78. Наведена норма визначає сукупність осіб, до яких може бути застосована субсидіарна відповідальність. При цьому окрім індивідуальних ознак за критерієм статусу (засновники (учасники, акціонери) боржника, інші особи, у тому числі керівник боржника) закон передбачає одночасну видову ознаку - право таких осіб давати обов`язкові для боржника вказівки чи можливість іншим чином визначати його дії.

79. Законом України №2971-IX від 20.03.2023 було внесено зміни КУзПБ, які набули чинності з 15.04.2023, та доповнено статтю 42 Кодексу частиною 5.

80. Разом із тим, доповнення статті 42 цього Кодексу частиною п`ятою запровадило спеціальне правове регулювання відповідальності осіб, які вчинили або погодили правочини чи майнові дії, визначені частинами першою та другою цієї статті, що призвели до завдання шкоди боржнику. За змістом цієї норми такі особи несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у межах суми завданих боржнику збитків.
81. З огляду на принцип lex specialis derogat legi generali, у разі встановлення, що шкода боржнику заподіяна зазначеними особами внаслідок правочинів або майнових дій, передбачених статтею 42 КузПБ, застосуванню підлягає саме частина п`ята цієї статті як спеціальна норма,
82. Отже, особи, які незаконно набули майно боржника або отримали майнову вигоду внаслідок правочинів чи майнових дій, передбачених статтею 42 КУзПБ, підлягають притягненню до субсидіарної відповідальності на підставі частини п`ятої статті 42 цього Кодексу у межах завданих боржнику збитків.
83. При цьому, частина п`ята статті 42 КУзПБ встановлює спеціальний порядок визначення меж субсидіарної відповідальності - у межах суми завданих боржнику збитків.
84. Вимоги позивача до громадянина ОСОБА_1 ґрунтуються, зокрема, на положеннях Статуту ТОВ "Конкорд", затвердженого рішенням загальних зборів учасників від 24.10.2013 (протокол №34), відповідно до яких засновниками (учасниками) Товариства є громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , незаконності рішення загальних зборів ТОВ "Конкорд" №42а від 28.07.2017 та обставинах встановлених у справі №902/828/17.

85. Суди попередніх інстанцій, дослідивши обставини справи, а також враховуючи, що судовим рішенням у справі №902/828/17 встановлено факт незаконного виключення громадянина ОСОБА_10 зі складу учасників товариства, прийняття рішень загальних зборів за одноосібної участі громадянина ОСОБА_1 не ґрунтувалося на законному корпоративному волевиявленні та суперечило вимогам закону і Статуту ТОВ "Конкорд", дійшли висновку, що рішення про відчуження спірного транспортного засобу, оформлене протоколом №42-а від 25.08.2017, також є таким, що прийняте з порушенням корпоративної процедури та без належних повноважень.

86. За висновками судів попередніх інстанцій, сам по собі факт того, що 25.08.2017 громадянин ОСОБА_1 , головуючи на позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Конкорд", оформлених протоколом №42-а, прийняв рішення про зняття з обліку та продаж автомобіля марки VOLKSWAGEN AMAROK 2.0TDI, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , не свідчить про наявність зловживання корпоративною формою у розумінні доктрини "підняття корпоративної вуалі".

87. Під час вирішення спору, суди прийняли до уваги, що фактичне відчуження зазначеного транспортного засобу відбулося на підставі наказу генерального директора ТОВ "Конкорд" ОСОБА_9 №203 від 11.07.2018, яким було доручено зняття з обліку та продаж автомобіля VOLKSWAGEN AMAROK 2.0 TDI, 2012 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 .
На виконання зазначеного наказу було укладено Договір комісії №000507 від 24.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнітрал" (комісіонер) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Конкорд" (комітент), а також того ж дня ТОВ "Юнітрал" уклало з громадянином ОСОБА_2 Договір купівлі-продажу транспортного засобу №000507 від 24.07.2018.

88. Суди попередніх інстанцій встановили, що наказ було видано після спливу значного проміжку часу з моменту прийняття відповідного рішення. При цьому, у наказі генерального директора ТОВ "Конкорд" ОСОБА_9 №203 від 11.07.2018 відсутні посилання на протокол №42-а від 25.08.2017 як на правову підставу його видання.

89. За встановлених обставин, суди дійшли висновку про відсутність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, оформленим протоколом №42-а, та подальшим відчуженням спірного транспортного засобу.

90. При цьому, суди встановили відсутність (ненадання позивачем) жодних належних та допустимих доказів протиправної дії чи бездіяльності ОСОБА_1 , пов`язаних із предметом спору, дійшли висновку, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у частині заявлених вимог про солідарне стягнення грошових коштів.

91. Встановлення підстав для покладення субсидіарної відповідальності належить до дискреційних повноважень суду, які здійснюються судом за результатами сукупної оцінки всіх наявних у справі доказів, в тому числі й цього звіту, який є лише одним із засобів доказування.

92. При цьому, в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

93. За наведеного вище та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, колегія суддів погоджується з рішенням про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 .

94. Щодо заявлених вимог про стягнення 484 515,01 грн 3% річних та 104 372,96 грн інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

95. В цьому випадку, оскаржений Договір визнано недійсним на підставі положень статті 42 КУзПБ та, як наслідок, застосовано спеціальної норми законодавства про банкрутство, а саме - частина 3 статті 42 КУзПБ, відповідно до якої у разі визнання недійсними правочинів боржника, сторона за таким правочином зобов`язана в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

96. Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів. 

97. Статтею 216 ЦК України врегульовано наслідки недійсності правочину, згідно з частиною першої якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною третьою статті 42 КУзПБ також передбачено, що в разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

98. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

99. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

100. Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.
За відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання у відповідача вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не відповідають положенням частини другої статті 625 ЦК України та підлягали відмові.

101. Велика Палата Верховного Суду у цій справі № 910/3831/22, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання по поверненню безпідставно набутого майна, зазначила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
У разі якщо особа отримала кошти за нікчемним правочином, відповідно обов`язок повернути ці кошти виникає у неї з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається. 
Разом із тим, як убачається з висновків Касаційного цивільного суду у постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 344/2483/18 та від 12 квітня 2023 року у справі № 461/4066/21, зобов`язання повернути майно, отримане за недійснім оспорюваним правочином, виникає в особи з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Враховуючи презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), можна зробити висновок, що особа отримала майно на підставі укладеного правочину, але ця підстава згодом відпала з визнанням судом цього правочину недійсним. Отже, Касаційний цивільний суд у наведених справах зробив правильний висновок про виникнення у особи обов`язку повернути майно з моменту визнання судом відповідного правочину недійсним (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22).

102. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Обов`язок з повернення коштів на підставі оспорюваного правочину виникає з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.08.2021 в справі № 344/2483/18 (провадження № 61-14496св19)).
103. Підстав для відступлення від означених висновків колегія суддів, в даному випадку, не вбачає.

104. Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, з яким в подальшому погодився апеляційний суд, про відмову у задоволенні заявлених позивачем вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

105. Доводи касаційної скарги не спростовують встановлених судами обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права.

106. Стосовно доводів скаржника про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування приписів частини 3 статті 42 КУзПБ у поєднанні зі статтею 625 ЦК України у правовідносинах банкрутства, слід зазначити наступне.

106.1. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

106.2. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

106.4. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

106.5. При цьому саме лише зазначення відсутності певного висновку Верховного Суду, без належного обґрунтування того, як саме цей висновок має бути сформульований та яким чином він вплине на правильне застосування норм матеріального чи процесуального права судами попередніх інстанцій у даній справі, не є достатньою підставою для перегляду судового рішення за п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки правовий висновок не може бути відірваним від конкретних обставин справи та предмета позову.

107. Відтак, висновки судів першої та апеляційної інстанції в частині розгляду позовних вимог до ОСОБА_1 та в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, в порядку статті 625 ЦК України, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених обставин справи, які не спростовані скаржником.

Висновки за результатами касаційного провадження

108. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

109. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

110. З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу боржника та закриття провадження у справі про банкрутство та постанову апеляційного господарського суду - без змін як таких, що прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

111. У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд" в особі арбітражного керуючого Багінського А.О. - залишити без задоволення. 

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 15.01.2026 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 902/90/21(902/643/25) (в частині відмови в задоволення позову до ОСОБА_1 та відмові у стягненні інфляційних втрат та 3% річних) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

К.М. Огороднік