Справа № 444/2178/26
Провадження № 3/444/1148/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року суддя Жовківського районного суду Львівської області Зеліско Р. Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Відділу поліції №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля-Висоцька, Жовківського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення не працює, паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 08.05.2026 року о 19 год. 21 хв. в с.Деревня по вул. Л. Українки, 129, Львівського району Львівської області керував електроскутером марки "Forte EM219" з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає ситуації, яка склалась. Від проходження огляду на стан алкогольного сп’яніння в законному порядку відмовився, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак на адресу суду подав письмові пояснення в яких зазначив, що він не згідний із складеним протоколом про адміністративне правопорушення, не вважає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з наступних підстав. Зазначив, що він дійсно 08.05.2026 року був зупинений працівниками поліції та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він був не згідний з доводами працівників поліції, а саме з тим, що він керував транспортним засобом «електричним скутером», так як транспортний засіб, яким він керував є електричним велосипедом, на керування яким не потрібне посвідчення водія, який не проходить реєстрацію як транспортний засіб. Марка його велосипеда FORTE ЕМ219. Електровелосипед - це транспортний засіб, що зовні нагадує звичайний велосипед, але додатково оснащений електромотором, акумулятором та контролером. Він дозволяє пересуватись на педалях, лише на електротязі або в комбінованому режимі, полегшуючи подолання підйомів та значно зменшуючи втому. Одночасно звертає увагу, що транспортні засоби, які обладнанні електроустановкою потужністю понад 3 кВт підлягають реєстрації та на керування якими необхідне посвідчення водія.
Стаття 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Одночасно звертає увагу суду про наявність спеціальної норми в КУпАП, яка встановлює відповідальність для велосипедистів. Зокрема, в ст. 127 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього руху пішоходами, велосипедистами та особами, які керують гужовим транспортом, і погоничами тварин. Частина 3 ст. 127 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху водіями велосипедів, які перебувають у стані сп`яніння. Таким чином, велосипедисти несуть відповідальність за порушення правил дорожнього руху згідно спеціальної норми ст.127 КУпАП, а не загальної для усіх водіїв транспортних засобів ст. 130 КУпАП.
Отже, велосипедисти на відміну від водіїв інших транспортних засобів несуть відповідальність за спеціальною нормою ст. 127 КУпАП. Працівник поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не встановив модель марку транспортного засобу яким він керував, що призвело до невірної кваліфікації його дій. Враховуючи викладене, просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є обов`язковою.
Підстав для відкладення розгляду справи немає.
А тому, приходжу до переконання про можливість розгляду справи без участі особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясовується, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів по адміністративні правопорушення, в даному випадку на посадових осіб ВП № 2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області.
З матеріалів справи та доданих до письмового пояснення ОСОБА_1 доказів встановлено, що ОСОБА_1 керував саме електровелосипедом, а не електроскутером, як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення.
Одночасно суд вважає, що помилкова ідентифікація транспортного засобу працівниками поліції саме як електроскутер, а не електровелосипед, не впливає на істотні фактичні обставини цієї справи.
Пунктом 1.10 Правил визначено, що терміни, що наведені в цих Правилах, мають такі значення:
-транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;
-велосипед - транспортний засіб, крім крісел колісних, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому;
-мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт;
-водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.
-велосипедист - особа, яка керує велосипедом;
Відповідно, ключовою різницею між велосипедистом та водієм є два аспекти:
1) наявність або відсутність у транспортного засобу двигуна; 
2) необхідність отримання в установленому порядку прав на керування транспортним засобом.
Електровелосипед відноситься до засобів, яку можуть приводитись в рух як мускульною силою особи, яка ним керує, так і наявним у нього електродвигуном. При цьому пункти 1.10 та 2.13 Правил встановлюють виключно верхню межу потужності цього двигуна, яка відрізняє категорію А1 від категорії А (і, відповідно, право на отримання прав на керування транспортними засобами відповідної категорії).
В той же час нижньої межі потужності двигуна чинними Правилами не передбачено та, відповідно, будь-який засіб за умови наявності у нього електродвигуна потужністю менше 4 кВТ відноситься до транспортних засобів згідно цих Правил.
Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22 дійшов висновку, що одним із визначальних критеріїв для визначення, чи відноситься електросамокат до джерел підвищеної небезпеки в тлумаченні статті 1187 Цивільного кодексу України є приведення електросамоката в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна.
Суд вважає, що тлумачення «джерело підвищеної небезпеки» та «транспортний засіб» не є тотожніми, в той же час саме критерій наявності у електровелосипеда можливості приведення в рух за допомогою двигуна відрізняє його від звичайного велосипеда та є визначальним при вирішенні питань, чи відноситься він як до «транспортних засобів» так і до «джерел підвищеної небезпеки»
Наявність можливості приведення електровелосипеду в рух мускульною силою велосипедиста не позбавляє його наявності електродвигуна та можливості руху на транспортному засобі із застосуванням виключно електродвигуна без застосування мускульної сили.
Суд додатково звертає увагу на той факт, що електровелосипед може приводитись у рух не тільки мускульною силою, але й за допомогою двигуна, що є ключовою різницею електровелосипеда від звичайного велосипеда, який приводиться у рух виключно мускульною силою.
За таких обставин, електровелосипед у відповідності до пункту 1.10 Правил, відноситься саме до транспортних засобів, а не до велосипедів та, як наслідок особа, яка керує електровелосипедом, є водієм, а не велосипедистом. 
В пункті 1.10 ПДР України законодавець окремо виокремлює механічні транспортні засоби тобто транспортні засоби, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Підпунктом «б» частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух», пунктом 2.9-а Правил дорожнього руху України визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів, а статтею 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння будь-яким транспортним засобом, а не виключно механічним.
Тому, необхідно зазначити, що тлумачення «механічний транспортний засіб» не є тотожним тлумаченню «транспортний засіб», а заборона керування в стані алкогольного сп`яніння і відповідальність за керування в стані алкогольного сп`яніння поширюється на всі транспортні засоби, а не тільки механічні.
Враховуючи, що електровелосипед має двигун та, як наслідок, відносяться до транспортних засобів, суддя вважає, що помилка працівників поліції при ідентифікації транспортного засобу в цій справі саме як електроскутера, не має істотного значення для фактичних обставин справи.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
За результатами дослідження доказів у справі відповідно до вимог статті 252 кодексу України про адміністративні правопорушення, у суду відсутні будь-які сумніви щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 кодексу України про адміністративні правопорушення.
Незважаючи на те, що  ОСОБА_1 заперечує вину в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, його вина повністю доводиться зібраними доказами у справі та матеріалами справи, а саме: 
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 660841 від 08.05.2026 року;
-актом огляду на стан алкогольного сп’яніння з використанням спеціальних засобів, яким встановлено, що  ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відмовився;
-CD-диском з відеореєстратора з нагрудної камери поліцейського події, яка мала місце 08.05.2026 року за участі  ОСОБА_1 ;
-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.05.2026 року о 19 год. 30 хв., відповідно до якого  ОСОБА_1 відмовився від огляду;
-рапортом працівника поліції ;
-довідкою старшого інспектора сектора адміністративної практики Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області капітана поліції О.Глинської згідно інформаційного порталу Національної поліції України, підсистеми "Пошук посвідчення водія", відсутні відомості щодо отримання посвідчення водія на території України гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
а також іншими матеріалами адміністративної справи.

Окрім цього, судом було викликано в судове засідання складача протоколу.
Так, інспектор ВП №2 ЛРУП № 1ГУНП у Львівській області Недбайло О.Ю. в судовому засіданні пояснила, що нею було зупинено гр. ОСОБА_1 , який керував електричним скутером, що не мав на собі педалей. Даний громадянин перебував у стані алкогольного спяніння. Наголосила, що до складення протоколу, нею неодноразово вивчалась практика щодо складання таких протоколів, а тому вважає, що протокол відповідає вимогам чинного законодавства, а дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності кваліфіковані вірно.
Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, приходжу до висновку, що в діях  ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та кваліфікація дій  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильною. 
Доводи  ОСОБА_1 про те, що він не керував електричним скутером, так як транспортний засіб, яким він керував є електричним велосипедом, на керування яким не потрібне посвідчення водія, який не проходить реєстрацію як транспортний засіб, а тому відповідальність за таке передбачена ст. 127 КУпАП, не спростовують наведених вище висновків суду про те, що електровелосипед приводиться в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна, а тому є транспортним засобом.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Кваліфікація дій  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильною.
Призначаючи вид та міру стягнення правопорушнику, враховую характер скоєного правопорушення, дані про особу правопорушника, майновий стан особи, ставлення до вчиненого.
Обставин, що обтяжують або пом`якшують адміністративну відповідальність не встановлено. 
Санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає стягнення у вигляді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Призначаючи вид та міру стягнення, враховую обставини вчинення правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного правопорушення, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а відтак приходжу до висновку, що на  ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, в межах санкції статті, за якою він притягується до відповідальності, що буде достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню ним інших адміністративних правопорушень.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП, пункту 5 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір” з останніми змінами та доповненнями, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатнихосіб.
Станом на 01.01.2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2026 рік" становить 3328, 00 грн., а тому з правопорушника в користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп. 

Керуючись ст.ст.40-1, ч.1 ст.130, 283, 284, 307, 308-310 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. 00 коп. – в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля-Висоцька, Жовківського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення не працює, паспорт НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) – 665 грн. 60 коп. судового збору, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у цей строк, постанова про накладення штрафу надсилається до виконання органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Строк виконання постанови протягом трьох місяців з дня її винесення.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя:        Зеліско Р.  Й.