ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року справа № 380/29104/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі
судді Желік О.М.,
за участю секретаря судового засідання Пришляк А.Я.,
представника позивача Манукян М.А.,
представника відповідача Кісіля Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним і скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 28.11.2023 № 1232 «Про застосування дисциплінарного стягнення стосовно окремих працівників відділу поліції № 3 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області», яким до старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 (0063355) застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення службового розслідування позивач перебував на лікарняному, про що було відомо дисциплінарній комісії, і ця обставина унеможливила надання ним пояснень. Позивач зазначає, що матеріали службового розслідування не містять належного підтвердження повідомлення його про необхідність прибуття для дачі пояснень, оскільки в порядку, передбаченому статтею 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, виклик рекомендованим листом з повідомленням йому не надсилався. Крім того, позивач вважає, що під час службового розслідування не було встановлено порушення ним службової дисципліни, а характер і тяжкість проступку, наведеного у висновку службового розслідування, не відповідають тяжкості застосованого дисциплінарного стягнення; обраний відповідачем вид стягнення є непропорційним та невмотивованим, оскільки можливість застосування більш м`якого виду стягнення відповідачем не розглянута.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ від 28.11.2023 № 1232 у частині застосування до позивача стягнення у вигляді догани.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.04.2026 у справі № 380/29104/23 касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено частково; рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Скасовуючи судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив із того, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили поверхневий підхід до встановлення обставин справи: не перевірили фактичні підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та їх обґрунтованість, не з`ясували, чи було дисциплінарною комісією встановлено наявність або відсутність складу дисциплінарного проступку та чи досягнуто мети призначеного службового розслідування; помилково оцінили порядок виклику позивача без урахування статті 27 Дисциплінарного статуту, якою врегульовано відібрання пояснень у період дії воєнного стану; не врахували, що позивача викликали для надання письмових пояснень, а не на засідання дисциплінарної комісії, оскільки розслідування проводилося у формі письмового провадження; а також не з`ясували, чи був належним чином повідомлений відповідач про перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності, чи звертався позивач із відповідними клопотаннями та чи виконав обов`язок щодо сприяння проведенню службового розслідування. Верховний Суд указав на необхідність ретельного дослідження спірних правовідносин з урахуванням наведених у постанові висновків.
Відповідно до частини п`ятої статті 353 та частини першої статті 354 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. 
У силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалою суду від 20.04.2026 справу прийнято до провадження судді Желік О.М. та розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечив. Зазначив, що у період дії воєнного стану відібрання пояснень під час службового розслідування здійснюється в порядку статті 27 Дисциплінарного статуту, яка допускає виклик поліцейського для надання пояснень, зокрема з використанням електронної комунікації. Дисциплінарна комісія надсилала позивачу запрошення з проханням прибути 20, 21 та 22 листопада 2023 року до Львівського РУП № 2 для надання письмових пояснень на месенджери «WhatsApp» і «Telegram», а також на електронну пошту, контактні дані щодо яких зазначені позивачем у розписці про засоби комунікації від 09.05.2022; проте позивач не прибув і причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим складено акти про відмову надати пояснення. Відповідач указав, що позивач не звертався з клопотанням про продовження строку службового розслідування у зв`язку з перебуванням на лікарняному та не сприяв проведенню розслідування.
У відповіді на відзив представник позивача наполягав на тому, що належним способом повідомлення є виключно надіслання виклику рекомендованим листом з повідомленням у порядку частин одинадцятої, дванадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту, а долучені відповідачем скриншоти повідомлень у месенджері не підтверджують належного повідомлення; перебування позивача на лікарняному є вагомою обставиною відсутності на службі, що унеможливило надання пояснень, а час такої відсутності не зараховується до строку проведення службового розслідування.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач, посилаючись на статтю 27 Дисциплінарного статуту та практику Верховного Суду щодо допустимості електронних доказів (зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21), зазначив, що повідомлення позивача через месенджери та електронну пошту за відомими відповідачу контактними даними є належним; вказав на систематичний характер порушень позивачем службової дисципліни та на наступне його звільнення зі служби.
У додаткових поясненнях, поданих під час нового розгляду, представник позивача підтримав раніше викладену правову позицію.
У судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.
Представник відповідача про позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 з 21.07.2021 на підставі наказу начальника ГУ НП у Львівській області № 249 о/с від 21.07.2021 переміщений на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області.
25.10.2023 до Львівського районного управління поліції № 2 надійшов лист Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, про те, що у провадженні слідчого відділу ТУ ДБР перебувають матеріали досудового розслідування № 62023140110000168 від 05.05.2023 за частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України за заявою ОСОБА_2 щодо службового підроблення старшим дільничним офіцером поліції капітаном поліції ОСОБА_1 , який склав щодо ОСОБА_2 протокол серії ВАБ № 690606 від 31.10.2021 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП; за висновками почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_2 у протоколі виконані не ним, а іншою особою. Указану інформацію направлено для проведення службового розслідування та вжиття заходів реагування.
Наказом начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 31.10.2023 № 1130 за вказаним фактом призначено службове розслідування у формі письмового провадження та утворено дисциплінарну комісію.
З метою проведення письмового опитування дисциплінарна комісія надсилала позивачу запрошення з проханням прибути 20.11.2023 о 10:00 (№ 21456/40/04/06-23 від 17.11.2023), 21.11.2023 о 10:00 (№ 21457/40/04/06-23 від 17.11.2023) та 22.11.2023 о 10:00 (№ 21458/40/04/06-23) до Львівського РУП № 2 ГУНП у Львівській області для надання письмових пояснень. Повідомлення надсилалися на месенджери «WhatsApp» і «Telegram», що перебувають у користуванні позивача за мобільним номером, а також на електронну пошту, повідомлену позивачем у розписці про засоби комунікації від 09.05.2022. На вказані виклики позивач не прибув, причини неявки не повідомив, про що відповідачем складено акти про відмову надати пояснення.
24.11.2023 т.в.о. начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області затверджено висновок службового розслідування, згідно з яким встановити наявність чи відсутність у діях капітана поліції ОСОБА_1 порушень службової дисципліни під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 не видалося можливим у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 надати будь-які пояснення в межах проведення цього службового розслідування. У висновку зазначено, що відмова від надання пояснень свідчить про порушення позивачем вимог частини п`ятої статті 15 Дисциплінарного статуту та пункту 7 розділу IV Порядку № 893.
Наказом начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 28.11.2023 № 1232 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення - догану.
Не погоджуючись із цим наказом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби визначає Закон України «Про Національну поліцію». Згідно з частиною першою статті 19 цього Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть, зокрема, дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Частиною другою цієї статті встановлено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджено Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, Статут).
Частиною першою статті 11 Статуту встановлено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Згідно з частиною першою статті 12 Статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частини першої статті 14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Згідно з частиною четвертою цієї статті підставою для призначення службового розслідування є, зокрема, повідомлення посадових осіб, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки такого проступку.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 15 Статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії; кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування.
Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначено Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).
Абзацом першим пункту 7 розділу IV Порядку № 893 передбачено, що кожна посадова особа поліції відповідно до своїх повноважень зобов`язана сприяти проведенню службового розслідування. Абзацом другим цього пункту встановлено, що відмова поліцейського або іншої посадової особи поліції надавати пояснення про обставини, які є предметом службового розслідування (крім відмови давати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів), а також надання завідомо неправдивих пояснень є перешкоджанням проведенню службового розслідування.
Частинами першою-третьою статті 18 Статуту визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій; поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, надавати пояснення, подавати документи та матеріали, заявляти клопотання, ознайомлюватися з матеріалами розслідування, користуватися правничою допомогою. Поліцейський має право відмовитися від надання пояснень, при цьому факт такої відмови фіксується шляхом складення відповідного акта.
Відповідно до статті 16 Статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником; за вмотивованим рапортом голови дисциплінарної комісії його строк може бути продовжений, але не більш як на один місяць, при цьому загальний строк не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Аналогічне правило закріплено абзацом другим пункту 3 розділу V Порядку № 893, згідно з яким про невключення часу відсутності на службі за вагомих обставин до строку розслідування видається відповідний наказ за підписом особи, яка призначила службове розслідування.
Ключовим для вирішення спору є питання про належність повідомлення (виклику) позивача для надання пояснень у межах службового розслідування.
Частинами одинадцятою та дванадцятою статті 15 Статуту, на які посилається позивач, передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії; такий виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, зазначену в його особовій справі, з таким розрахунком, щоб поліцейський мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.
Водночас суд враховує, що порядок відібрання пояснень під час проведення службового розслідування у період дії воєнного стану врегульовано спеціальною нормою - статтею 27 Статуту. Згідно з цією статтею під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій обізнаній особі надати пояснення; у разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень, при цьому виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації. Надсилання виклику з використанням електронної комунікації здійснюється виключно на адресу електронної пошти поліцейського чи за іншими контактними даними, які зазначені в його особовій справі або наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський мав не менше однієї доби для прибуття за вказаною адресою, і вважається отриманим на другий день з дня його відправлення.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, дію якого в подальшому неодноразово продовжено. Отже, у період проведення спірного службового розслідування (жовтень - листопад 2023 року) діяв правовий режим воєнного стану, а відтак до відносин щодо виклику позивача для надання пояснень підлягала застосуванню стаття 27 Статуту.
Зважаючи на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.04.2026 у цій справі, які в силу частини п`ятої статті 353 та частини першої статті 354 КАС України є обов`язковими для суду під час нового розгляду, суд виходить із того, що з урахуванням приписів статті 27 Статуту висновок про неналежне повідомлення позивача про необхідність надання пояснень шляхом надсилання запрошень на месенджери та електронну пошту є помилковим. Виклик позивача через електронну комунікацію за контактними даними, повідомленими ним у розписці про засоби комунікації від 09.05.2022, відповідає вимогам статті 27 Статуту.
Суд також враховує висновок Верховного Суду про те, що в межах цього службового розслідування позивача викликали саме для надання письмових пояснень, а не на засідання дисциплінарної комісії. Службове розслідування призначено та проводилося у формі письмового провадження; за пунктом 7 розділу V Порядку № 893 у такому разі збирання та перевірка матеріалів здійснюються, зокрема, шляхом одержання пояснень від поліцейського, а рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За таких обставин посилання позивача на частини одинадцяту, дванадцяту статті 15 Статуту, які регулюють порядок виклику на засідання комісії, є безпідставним, оскільки ці положення не підлягали застосуванню до спірних відносин.
Долучені відповідачем повідомлення (запрошення), надіслані на месенджери та електронну пошту позивача, за своєю правовою природою є електронними доказами. За усталеною практикою, зокрема висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21, повідомлення, відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який оцінюється судом за внутрішнім переконанням у сукупності з іншими доказами за умови встановлення авторів листування та його змісту. Враховуючи, що відповідні контактні дані позивача підтверджені його особистим підписом у розписці від 09.05.2022 і позивачем не спростовано належність йому цих засобів комунікації, суд оцінює надіслані запрошення як належний доказ виклику позивача для надання пояснень.
Щодо доводів позивача про те, що перебування на лікарняному унеможливило надання ним пояснень, суд зазначає таке. 
Дійсно, документально підтверджений час перебування поліцейського на лікарняному не зараховується до строку проведення службового розслідування (стаття 16 Статуту, пункт 3 розділу V Порядку № 893).
Разом із тим це правило стосується обчислення строку розслідування і само по собі не звільняє поліцейського від закріпленого частиною п`ятою статті 15 Статуту та пунктом 7 розділу IV Порядку № 893 обов`язку сприяти проведенню службового розслідування.
Виконуючи вказівки Верховного Суду, суд з`ясував, що позивач не звертався до відповідача з клопотанням про продовження строку службового розслідування у зв`язку з перебуванням на лікарняному, не повідомляв дисциплінарну комісію про неможливість надати пояснення з поважних причин та не вживав інших заходів щодо сприяння розслідуванню. 
Зі змісту наявних у справі довідок про тимчасову непрацездатність вбачається, що позивачу не призначалося стаціонарне лікування, а періоди непрацездатності були короткочасними, що не позбавляло позивача можливості надати письмові пояснення у спосіб, доступний у період письмового провадження, або повідомити комісію про обставини, які, на його думку, перешкоджали цьому. За таких умов сам лише факт перебування на лікарняному не свідчить про об`єктивну неможливість виконання позивачем обов`язку сприяти службовому розслідуванню та не виправдовує ненадання ним пояснень.
Суд також ураховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 08.02.2024 у справі № 640/8784/21, на яку послався відповідач, відповідно до якої за відсутності звернення поліцейського з клопотанням про продовження строків службового розслідування у зв`язку з перебуванням на лікарняному та за відсутності у відповідного органу підстав для продовження таких строків з власної ініціативи поліцейський має усвідомлювати, що службове розслідування буде закінчене, а тому повинен вживати заходів щодо сприяння його проведенню, зокрема надати пояснення щодо обставин, які досліджуються. Наведений підхід узгоджується з обставинами цієї справи.
Реалізація поліцейським права надати пояснення у ході службового розслідування перебуває у безпосередньому зв`язку з його власною поведінкою за критеріями сумлінності, добросовісності та готовності до відкритості. Ухилення позивача від надання пояснень за наявності належного виклику, здійсненого в порядку статті 27 Статуту, є невиконанням обов`язку сприяти проведенню службового розслідування (частина п`ята статті 15 Статуту, пункт 7 розділу IV Порядку № 893) і утворює склад дисциплінарного проступку, що став підставою для застосування оскаржуваного наказу.
Перевіряючи відповідність застосованого виду стягнення вчиненому проступку, суд зазначає, що відповідно до частин третьої-п`ятої та восьмої статті 19 Статуту під час визначення виду стягнення враховуються характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особа порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередня поведінка поліцейського та його ставлення до служби. Догана є одним із видів дисциплінарних стягнень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 13 Статуту, і за своїм змістом не належить до найсуворіших стягнень у визначеному цією нормою переліку. 
З матеріалів справи слідує, що дисциплінарна комісія врахувала характер допущеного позивачем порушення та наявні відомості, що його характеризують, у тому числі дані про ставлення позивача до служби. За встановлених у справі обставин обраний відповідачем вид стягнення - догана - є пропорційним (співмірним) вчиненому проступку, а доводи позивача про непропорційність та невмотивованість стягнення не знайшли підтвердження.
Доводи позивача про те, що під час службового розслідування не було встановлено самих обставин, які стали підставою для його призначення (можливого службового підроблення), суд відхиляє, оскільки предметом оскаржуваного наказу є притягнення позивача до відповідальності не за службове підроблення, а за невиконання обов`язку сприяти проведенню службового розслідування - несприяння розслідуванню шляхом ухилення від надання пояснень. Неможливість установлення дисциплінарною комісією наявності чи відсутності складу первісно досліджуваного проступку значною мірою зумовлена саме поведінкою позивача, який пояснень не надав; при цьому встановлення осіб, причетних до можливого підроблення підписів, віднесено до повноважень органів досудового розслідування в межах кримінального провадження.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ начальника Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області від 28.11.2023 № 1232 у частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з дотриманням установленої процедури та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Підстав для визнання цього наказу протиправним та його скасування суд не вбачає.
За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Оскільки в цій справі порушення прав позивача оскаржуваним наказом не встановлено, правові підстави для задоволення позову відсутні.
З огляду на викладене, керуючись наведеними нормами та обов`язковими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.04.2026 у цій справі, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст судового рішення складено та підписано 29.06.2026.

Суддя Желік О.М.