"23" червня 2026 р. 
Єдиний унікальний № 371/1167/25
Номер провадження № 1-кп/371/152/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року м. Миронівка 

ЄУН 371/1167/25
Провадження № 1-кп/371/152/26

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025116220000039, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 квітня 2025 року, за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Калуш Івано-Франківської області, має повну загальну середню освіту, є студентом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, не одружений, дітей не має, не має зареєстрованого місця проживання, адреса місця перебування : квартира під номером АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за частиною першою статті 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

31 березня 2025 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, перебуваючи в приміщенні Опорного закладу освіти «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка Миронівської міської ради Обухівського району Київської області», розташованому за адресою: вулиця Єдності, 54, місто Миронівка Обухівського району Київської області, обвинувачений ОСОБА_4 покликав на розмову до шкільного туалету учня закладу освіти ОСОБА_7 . В ході спілкування між останніми виникла словесна перепалка, під час якої у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 31 березня 2025 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, перебуваючи в приміщенні шкільного туалету наведеного вище закладу освіти, наніс ОСОБА_7 п`ять ударів в область щелепи справа : перші три удари долонею та два наступні удари кулаком лівої руки в область щелепи справа, внаслідок чого потерпілий, втративши рівновагу, впав на підлогу приміщення шкільного туалету.

Після того, як ОСОБА_7 підвівся і покинув приміщення туалету- та прямував на другий поверх ліцею, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 , один удар кулаком лівої руки в область щелепи справа.

В подальшому, після того як ОСОБА_7 перебував у приміщенні 10-В класу ОЗО «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка Миронівської міської ради Обухівського району Київської області», ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, зайшов до класу та наніс ОСОБА_7 ще один удар долонею лівої руки в область щелепи справа.

Згідно висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у виді струсу головного мозку; садна та підслизові крововилив нижньої губи справа. Вище перераховані ушкодження могли утворитися від дії тупого(их) предмета(ів). Ушкодження у виді струсу головного мозку з регресом об`єктивної неврологічної симптоматики на п`ятий день після отримання травми (згідно заключення консультанта-невропатолога Київського КОБ СМЕ) і садна та підслизові крововиливи нижньої губи справа відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, вказав, що не заперечує фактичних обставин кримінального правопорушення, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин надав показання.

Прокурор відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Не заперечили встановлених досудовим розслідуванням обставин потерпілий ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_8 та представник ОСОБА_9 .

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 заявила цивільний позов у кримінальному провадженні. Посилаючись на обставини кримінального правопорушення, які мали місце, вказала, що протиправними діями обвинуваченого її сину завдано значної моральної шкоди. 

Моральна шкода полягає у тому, що син отримав емоційний стрес, який до цього часу переживає внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, зазнав фізичного болю, душевних страждань, приниження честі та гідності, порушився його звичний спосіб життя та стан здоров`я.

Отримані удари спричинили різкий біль, головокружіння та погіршення самопочуття. На момент події потерпілий проходив ортодонтичне лікування із застосуванням елайнерів, яке є тривалим, коштовним і вимагає точності та стабільності процесу. Внаслідок ударів, завданих обвинуваченим, елайнери тріснули, а їхні гострі краї подряпали слизову оболонку ротової порожнини, викликали кровоточивість ясен, ускладнили процес прийому їжі та завдали додаткових больових відчуттів. До цього часу син відчуває головні болі. Через завдані травми слизової та ясен він відчував постійний дискомфорт, змушений був знімати елайнери, що негативно вплинуло на процес лікування, викликало страх за його успішність та можливі ускладнення, а також потребу у позачерговому зверненні до лікаря-стоматолога та додаткові витрати.

Подія правопорушення мала місце у навчальному закладі, у присутності інших осіб, вчинені протиправні дії були демонстративними, що спричинило у сина відчуття приниження, сорому та психологічної уразливості. Він зазнав значних душевних страждань через публічність конфлікту, відчув себе беззахисним перед публічним проявом насильства. 

Певний час після побиття син не міг повноцінно харчуватися через біль у ротовій порожнині та травмовані ясна. Були труднощі із концентрацією уваги, що відобразилося на навчальному процесі.

Після події син відчував тривожність, безсоння, напруження, небажання перебувати у компанії однолітків, оскільки боявся повторних проявів агресії. Це призвело до зниження його активності, труднощів у навчанні та соціальній адаптації.

Правопорушення було умисним, вчинене з мотивів особистої неприязні. Страждання потерпілого мають як фізичний, так і психологічний характер. Негативні наслідки тривалі і позначилися на здоров`ї та соціальному житті потерпілого. З огляду на глибину і тривалість моральних страждань сина моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн вважає справедливою компенсацією, здатною хоча б частково відновити порушену рівновагу та забезпечити відчуття відновленої справедливості.

Просила стягнути вказану суму в рахунок відшкодування спричиненої її сину моральної шкоди із законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 також не заперечили встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Законний представник обвинуваченого висловила позицію щодо заявленого цивільного позову. 

Зазначила, що розмір компенсації не відповідає вимогам розумності та справедливості, а її матеріальне становище не може забезпечити виплату такого розміру моральної шкоди. Позовні вимоги вона визнає частково, достатнім вважає відшкодування у розмірі 10000 грн.

Не заперечує, що наведені цивільним позивачем наслідки могли бути спричиненні її сином та бути у причинному зв’язку із його діями, вона не в праві заперечувати жодного із них, проте просила суд при вирішенні цивільного позову звернути увагу на те, що позивач недостатньо обґрунтовує розмір моральної шкоди, до позовної заяви не додано доказів, які б в повній мірі підтверджувати заподіяння потерпілому ОСОБА_7 саме значної моральної шкоди.   

 
Заслухавши позиції учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження, суд дійшов висновку про наявність підстав для здійснення судового розгляду кримінального провадження із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України. 

Показання обвинуваченого 

За показаннями обвинуваченого, вони з потерпілим ОСОБА_7 на час події навчалися в одному навчальному закладі. Конфлікна ситуація між ними виникла через переписку потерпілого з дівчатами. За день до події, 30 березня 2025 року, він зустрівся зі своєю дівчиною, яка повідомила, що до неї дійшла інформація про те, що він зустрічається з іншою. Це їй розповіли її подружки. Через ці плітки вони з дівчиною цілий день з`ясовували стосунки та сварилися. Він почав з`ясовувати хто поширив таку неправдиву інформацію. У нього були припущення, що це міг зробити потерпілий.  

У день події 31 березня 2025 року він пішов до класу, в якому навчався потерпілий, підійшов до нього, привітався та запитав про те, чи спілкується він із певними дівчатами. Потерпілий повідомив, що спілкується, тому він сказав, щоб той ішов за ним. Вони спустилися на перший поверх та зайшли до шкільного туалету. У туалеті він запитав у потерпілого про те, чи говорив він із дівчатами про нього та про його дівчину, назвав йому ім`я дівчини. Потерпілий сказав, що не знає такої дівчини. Він зрозумів, що той говорить неправду, тому попросив його показати переписку на телефоні. Він думав, що якщо на телефоні ніякої інформації не буде, то він просто поверне телефон. Потерпілий відкрив переписку на телефоні з його подружкою. Там він побачив інформацію про себе та дівчину. У змісті повідомлень були й обзивання, і ті плітки, про які йому говорила дівчина. Серед повідомлень було одне, яке його особливо обурило. Потерпілий писав про те, яка саме буде реакція, коли він дізнається. Після прочитаного його охопили емоції, тому він наніс потерпілому два удари долонею та один удар кулаком. Після третього удару потерпілий присів, а він став над ним та почав кричати, виговорився за події, які сталися на передодні. Після цього він попросив потерпілого, щоб той написав своїй подружці повідомлення про те, що все це неправда. Той написав, а подружка відповіла, що вона знає. Після цього він пішов до тієї дівчини, про яку потерпілий розпускав плітки, її звати ОСОБА_10 . Коли вони йшли разом по коридору, то на другому поверсі знову зустріли потерпілого. Він попросив показати ОСОБА_10 переписку. Коли той показав, дівчина була шокована від прочитаного. Після цього він знову наніс удар потерпілому кулаком лівої руки в щелепу, від якого той похилився до дверей. Потім усі пішли на урок. Після уроку він у класі підійшов до потерпілого та попросив записати голосове повідомлення з вибаченням. Коли той відмовився, він вдарив його долонею по обличчю. Тоді не думав про наслідки та не врахував, що принижує потерпілого перед класом.

Після цього кожну перерву вони розмовляли про те, що сталося, і до кінця дня примирилися. Він попросив вибачення. Увечері написав повідомлення із вибаченнями, оскільки ще того ж дня пожалкував про свій вчинок, зрозумівши, що вчинив неправильно.

На цей час він повністю усвідомлює протиправність своїх дій, стверджує, що у вчиненому щиро кається, неодноразово просив вибачення, зробив належні висновки і протиправних дій не вчинятиме. 

В результаті допиту обвинуваченого суд дійшов висновку, що встановлені в ході досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , він частково заперечує, зокрема щодо механізму нанесення ударів потерпілому ОСОБА_7 , тому змінив встановлений порядок дослідження доказів та допитав в судовому засіданні про обставини правопорушення потерпілого ОСОБА_7 .

Показання потерпілого 

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що він із обвинуваченим ОСОБА_4 навчався в одній школі та мав з ним посередні стосунки. Конфлік між ними виник через його переписку з дівчатами, з яким він познайомився під час шкільної поїздки за кордон. У день події він поїхав до школи. Уроки у нього починалися у другу зміну, тому до школи він прибув того дня приблизно об 11 годині 25 хвилин. Коли об 11 годині 30 хвилин розпочався урок, до класу зайшов обвинувачений та сказав, щоб він йшов за ним, не повідомивши куди. Вони спустилися на перший поверх та зайшли до шкільного туалету. Обвинувачений попросив віддати йому телефон, на що він відповів відмовою. Прохання продовжувалися, тому він віддав телефон обвинуваченому. Той подивився переписки в телефоні, а потім наніс йому п`ять ударів: перші три удари наніс долонею у праву щелепу, потім два удари кулаком.

Після третього удару він відчув запаморочення, після п`ятого удару впав, але зміг сам підвестися, почувався погано. Через деякий час він встав, підійшов до крану та вмився. Обвинувачений вийшов з туалету, телефон не повернув. Коли він піднімався сходами, перед дверима на другий поверх, на платформі, обвинувачений наніс йому ще один удар кулаком у праву щелепу, від якого він упав між дверима і стулом. При цьому була присутня його однокласниця. Коли він лежав на підлозі, до нього підійшов обвинувачений та кинув йому телефон і сказав, щоб він вставав. Він встав та пішов до класу, йому було дуже важко. 

Після закінчення першого уроку обвинувачений підійшов до нього та вимагав, щоб він вибачався. Хотів зняти вибачення на відео, він відмовився. Потім хотів записати голосове повідомлення, на що він знову відмовився. Після цього обвинувачений наніс йому у класі, в присутності інших учнів, ще один удар долонею, схожий на ляпас. Після чого обвинувачений сфотографував його та пішов. 

Після другого уроку обвинувачений підійшов до нього та просив пробачити його, але він його не пробачив, вважає, що вибачення обвинуваченого були тоді не щирими і йому було не приємно. Увечері обвинувачений написав йому повідомлення з вибаченнями. 

Щодо отримання моральних страждань потерпілий зазначив, що він почував себе дуже погано, йому було важко спілкуватися з дітьми у школі, він почував себе приниженим. Через це йому довелося перевестися для продовження навчання до іншої школи. Образливо було, що вчителі та учні прийняли нейтральну сторону після конфлікту, за нього ніхто не заступився. Крім того, у лікарні він провів п`ять днів. Перші три дні він не міг зімкнути щелепи, не міг їсти, після ударів змістився прикус і кутні зуби тривалий час стояли у неправильному положенні. У січні 2025 року йому установили елайнери, які під час ударів тріснути та пошкодили ротову порожнину, була розбита губа. Після закінчення стаціонарного лікування він продовжував з певною періодичністю відвідувати лікаря. Такі поїздки тривали більше десяти днів. Переробити елайнери змогли тільки після повного відновлення функцій щелепи, процедура відновлення тривала ще 15 днів. Просив стягнути з обвинуваченого 100 000 гривень моральної шкоди, вважає, що вибачення обвинуваченого не є щирими, спрямовані лише на згладжування конфлікту, щоб уникнути відповідальності за вчинене.

Законний представник потерпілого ОСОБА_8 уточнила, що на стаціонарному лікування її син перебував більше десяти днів. Обличчя було чорним від ударів. Після вказаних подій її син замкнувся в собі та відмовлявся ходити до школи. Раніше син ніколи ні з ким не конфліктував, має гарну поведінку та навчається на відмінно. У зв`язку із вказаними обставинами вони прийняли рішення про переведення сина до іншої школи. Судові засідання у нього теж викликають стрес, він хвилюється перед кожним засіданням.

Після надання показань потерпілим ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав повідомлені ним фактичні обставини.

Письмові докази

На підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості ОСОБА_4 у його вчиненні прокурором надані письмові докази, які досліджені судом.

Фактичні дані наданих стороною обвинувачення письмових доказів є наступними. 

01 травня 2025 року слідчим проведено огляд місця події, яким стало приміщення адміністративної будівлі Опорного закладу освіти «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка Миронівської міської ради Обухівського району Київської області», розташоване за адресою: вулиця Єдності, 54, місто Миронівка Обухівського району Київської області, складено протокол огляду місця події, до якого додано ілюстративну таблицю. У протоколі огляду описано розміщення будівлі та кімнат у ній відносно до вхідних дверей та сходів, розміщення сантехніки та меблів туалетної кімнати, в якій відбувалися події (169-181).

У кримінальному провадженні проведено ряд слідчих дій, пов`язаних з перевіркою показань щодо скоєного правопорушення на місці події, складено протоколи проведення слідчих експериментів.

23 квітня 2025 року у період часу з 12 години 10 хвилин до 12 години 28 хвилин проведено слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_7 , під час якого потерпілий у присутності законного представника потерпілого ОСОБА_8 , психолога та двох понятих повідомив про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень (а.с. 179-181).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, за участі потерпілого було відтворено обставини події правопорушення. Потерпілий показав місце в туалеті навчального закладу, де йому 31 березня 2025 року обвинуваченим ОСОБА_4 було нанесено п`ять ударів, після чого він упав, а ОСОБА_4 покинув приміщення туалету. Потім ОСОБА_7 вийшов з туалету та попрямував сходами на другий поверх, показав місце, де знову зустрів ОСОБА_4 , який наніс йому черговий удар, від якого він упав. Після цього потерпілий розповів як піднявся та пішов на урок та як після першого уроку до класу знову зайшов ОСОБА_4 , вимагав від нього вибачень та наніс йому ще один удар. Потерпілий ОСОБА_7 на статистові показав, як ОСОБА_4 кулаком лівої руки наносив удари у праву частину щелепи.

23 квітня 2025 року у період часу з 12 години 30 хвилин до 12 години 43 хвилин проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_11 (а.с. 183-185).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, за участі свідка було відтворено як 31 березня 2025 року після першого уроку до них у клас зайшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і покликали на розмову ОСОБА_7 . Розпочався шум, він почув удар. Після цього він побачив у ОСОБА_7 на щоці червоний слід. Свідок на статистові показав, як ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 кулаком лівої руки один удар в область щелепи, після чого ОСОБА_7 впав на підлогу.

23 квітня 2025 року у період часу з 12 години 45 хвилин до 12 години 56 хвилин проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_13 (а.с. 187-189).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, 31 березня 2025 року свідок ОСОБА_13 разом із ОСОБА_4 зайшли до 10-В класу та викликали на розмову ОСОБА_7 , потім вони всі разом попрямували до шкільного туалету. У приміщенні туалету потерпілий передав свій мобільний телефон обвинуваченому, який прочитав переписки, зміст яких свідку не відомий. Потім свідок вказав як обвинувачений ОСОБА_4 наносив ОСОБА_7 ляпаси та удари, відтворив як вони всі покинули приміщення туалету та піднялися на другий поверх, де обвинувачений наніс ще один удар потерпілому. 

23 квітня 2025 року у період часу з 12 години 58 хвилин до 13 години 08 хвилин проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_14 (а.с. 191-192).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, 31 березня 2025 року ОСОБА_4 після першого уроку зайшов до класу та покликав ОСОБА_7 , вимагав, щоб той вибачався та ударив його по обличчю рукою, в щелепу.

23 квітня 2025 року у період часу з 13 години 10 хвилин до 13 години 23 хвилини проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_15 (а.с. 195-197).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, свідок ОСОБА_15 розповів як 31 березня 2025 року ОСОБА_4 зайшов до класу та почав з`ясовувати стосунки з ОСОБА_7 , говорили на тему, через яку стався конфлікт. ОСОБА_4 дав пару ляпасів потерпілому в область щоки. 

23 квітня 2025 року у період часу з 13 години 25 хвилин до 13 години 38 хвилини проведено слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_16 (а.с. 199-201). За змістом протоколу проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2025 року, свідок підтвердила як 31 березня 2025 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 стався конфлікт. Обвинувачений наніс удар потерпілому кулаком лівої руки у праву частину обличчя, що мало місце на сходах в шкільному коридорі.

За змістом висновку експерта №43(по меддокументації) від 05 червня 2025 року під час проведення судово-медичної експертизи меддокументації ОСОБА_7 , 2009 року народження, зазначені ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку; садна та підслизові крововилив нижньої губи справа. Вище перераховані ушкодження могли утворитися від дії тупого(их) предмета(ів). Ушкодження у вигляді струсу головного мозку з регресом об`єктивної неврологічної симптоматики на п`ятий день після отримання травми (згідно заключення консультанта-невропатолога Київського ОБСМЕ) і садна та підслизові крововиливи нижньої губи справа відносяться до легких тілесних ушкоджень. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, по часу виникнення, може відповідати обставинам, вказаним у постанові. Достовірно визначити, лише за судово-медичними даними, час виникнення ушкоджень у вигляді садна та підслизового крововиливу нижньої губи, не представляється можливим, через недостатній опис морфологічних ознак ушкоджень в наданій документації. У наданій меддокументації відмічений діагноз «Забій голови», який згідно Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», пункт 4.6. (примітка), об`єктивними даними не підтверджено, через що з судово-медичної точки зору, до уваги не береться та не оцінюється.

Вище перераховані ушкодження, не виключено, могли утворитися у ОСОБА_7 , 2009 року народження, за обставин, на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту 23 квітня 2025 року та на які вказують свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в ході проведення слідчих експериментів 23 квітня 2025 року.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допит неповнолітнього обвинуваченого здійснено відповідно до правил статей 351, 491 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають встановленим судом фактичним обставинам кримінального правопорушення. З показань обвинуваченого суд дійшов висновку про визнання ним в ході судового розгляду всіх обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені статтею 91 КПК України. 

Крім того, досліджені зібрані у кримінальному провадженні докази є належними, достатніми та допустимими, такими, що містять фактичні дані, що підтверджують факт вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження, за виключенням обставин щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень у приміщення туалету навчального закладу та приміщення класу.

В ході розгляду кримінального провадження не підтверджено факт нанесення ОСОБА_7 в туалеті п`яти ударів кулаком лівої руки в область щелепи справа та у класі - одного удару кулаком лівої руки в область щелепи справа.

Встановленим є факт нанесення в туалеті п`яти ударів, з яких три удари долонею та два удари кулаком у праву щелепу; факт нанесення у класі одного удару долонею, схожого на ляпас, в область щелепи справа.

Вказані діяння мали місце, ці діяння полягають у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому, та містять склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинене.

Мотиви призначення покарання 

За приписами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до абз. II і ІІІ п. «b» ч. 2 ст. 40 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці, зокрема, забезпечують, щоб кожна дитина, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство чи звинувачується в його порушенні, мала принаймні такі гарантії: негайне і безпосереднє інформування її про звинувачення проти неї, а у випадку необхідності, через її батьків чи законних опікунів, та одержання правової й іншої необхідної допомоги при підготовці та здійсненні свого захисту; невідкладне прийняття рішення з розглядуваного питання компетентним, незалежним і безстороннім органом чи судовим органом у ході справедливого слухання згідно із законом у присутності адвоката чи іншої відповідної особи і, якщо це не вважається таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, зокрема, з урахуванням її віку чи становища її батьків або законних опікунів. Згідно з Конвенцією про права дитини дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до статей 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діяння обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених статтями 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім загальних засад призначення покарання, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, враховує умови його життя та виховання, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно правил статей 485, 487 КПК України, для з`ясування обставин, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітніх, судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення та на цей час проживає у родині з матір`ю та сестрою, з якими має хороші стосунки, за місцем проживання він забезпечений всім необхідним для розвитку та навчання. Сім`я не перебуває на обліку у Службі у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради як родина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Оцінка потреб сім`ї не проводилася, адже при обстеженні житлово-побутових умов проживання неповнолітнього, ОСОБА_5 відмовилася у наданні соціальних послуг Комунальної установи Миронівський центр надання соціальних послуг.

За змістом характеристики обвинуваченого з місця попереднього навчання, як учень він мав достатню підтримку в класному колективі. Велика група однокласників позитивно ставилася до нього. Негативні взаємостосунки майже не присутні. Він легко пристосовується до соціуму, має багато товаришів, легко долає труднощі у спілкуванні з ровесниками та педагогами. Товариський, активний, ініціативний, захопливий, при цьому вміє керувати собою, уміє досягати наміченої мети, любить бути лідером і вміє бути організатором. Користується довірою і щирою повагою оточуючих. Характер легкий. Поведінка поза навчальним закладом достатньо прийнятна.

На обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за допомогою не звертався. Раніше не судимий, на обліку Обухівського районного сектору №3 Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не перебуває та раніше не перебував.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними довідки служби у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради Обухівського району Київської області № 01-19/154 від 05 травня 2025 року, акту обстеження умов проживання, складеного 07 квітня 2025 року службою у справах дітей та сім`ї Миронівської міської ради Обухівського району Київської області, психолого-педагогічної характеристики з місця навчання неповнолітнього, виданої директором Опорного закладу освіти «Миронівський академічний ліцей імені Т.Г. Шевченка, довідок Комунального некомерційного підприємства «Миронівська опорна багатопрофільна лікарня» від 01 квітня 2025 року, вимоги УІАП ГУ НП в Київській області від 01 квітня 2025 року, відповіді начальника Обухівського районного сектору №3 Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області №662/32/21/1-25 від 01 травня 2025 року.

Суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до досудової доповіді Обухівського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області від 13 серпня 2025 року органом пробації ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінено як низький.

Інформація, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_4 за місцем проживання, навчання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства свідчить про можливість виправлення ОСОБА_4 . 

Органом пробації щодо неповнолітнього обвинуваченого рекомендовано проводити роботу, спрямовану на розвиток навичок оцінки ситуації та прогнозування наслідків своїх дій, сприяння у підвищенні опору негативного впливу оточення, формування навичок роз`яснення проблем та контроль за поведінкою, формування просоціальної поведінки неповнолітнього, для чого наявні у громаді ресурси, зокрема робота може проводитися фахівцями центру соціальних служб за місцем проживання.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 пояснила у судовому засіданні, що син в повній мірі усвідомив наслідки вчинених протиправних діянь.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 

Судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у виді проступку, має позитивну характеристику з місця навчання, до вчинення цього кримінального правопорушення дотримувався правомірної поведінки, яка відповідає приписам правових норм та не суперечить основним принципам права, проживає та виховується у неповній благополучній родині, має задовільний стан здоров’я.

На підставі частини першої статті 66 КК України, суд вважає можливим визнати вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім та щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні правопорушення, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, неодноразово просив вибачення у потерпілого, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставин, передбачених частиною першою статті 67 КК України, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого штрафу як найбільш м`якого виду покарання, передбаченого санкцією частини першої статті 125 КК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», роз’яснив, що, призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного (обвинуваченого), наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 виразив готовність сплатити штраф як покарання за вчинене правопорушення, вказавши, що має для цього достатні заощадження. 

Суд вважає, що таке покарання сприятиме досягненню цілей кримінального судочинства, оскільки є для обвинуваченого важким, але реальним для виконання. Вказане покарання, яке пов`язане з обмеженням майнових прав обвинуваченого, суд вважає достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішення цивільного позову

Відповідно до статті 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої злочином та процесуальні витрати потерпілого, включно витрати на правову допомогу, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. 

На підставі частини другої статті 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (частина перша статті 129 КПК України).

Рішення за цивільним позовом суд приймає після того, як вирішить загальні питання щодо обвинувачення та визначення покарання. Суд задовольняє цивільний позов повністю або частково, якщо в судовому засіданні були доведені підстави цивільного позову.

На підставі статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно з правилами частини першої статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні цивільного позову суд виходить із факту встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, спричиненні моральної шкоди потерпілому, завданні шкоди безпосередньо тим кримінальним правопорушенням, що вчинив обвинувачений. Суд зазначає про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої потерпілому ушкодженням здоров`я.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає, що вчиненим кримінальним правопорушенням потерпілому завдано моральної шкоди.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд враховує ті обставини, що потерпілий зазнав фізичного болю та страждань через заподіяні йому тілесні ушкодження. 
Оскільки подія кримінального правопорушення мала місце у навчальному закладі та у присутності учнів, потерпілий зазнав приниження честі та гідності, що спонукало його перевестися до іншого навчального закладу. Доведеними є обставини, що звичний спосіб життя та стан здоров`я потерпілого зазнали змін.

Враховуючи наведені фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, пов’язаної із заподіянням шкоди здоров’ю потерпілого, підлягають частковому задоволенню.

З метою захисту порушених прав потерпілого, враховуючи характер правопорушення, ступінь вини обвинуваченого, тривалість і глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що в рахунок відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, із законного представника обвинуваченого - його матері ОСОБА_5 на користь законного представника потерпілого підлягає стягненню моральна шкода, яку суд визначає у розмірі 20000 гривень.

Мотиви суду щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідно до пунктів 12-14 частини першої статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

За правилами частини другої статті 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до частини першої статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно зі статтею 125 КПК України, суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.

За правилами статті 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Аналізуючи наведені норми закону, можна дійти висновку, що законодавець чітко ставить вимогу перед судом у разі постановлення обвинувального вироку про необхідність стягнення з винної особи усіх документально підтверджених процесуальних витрат.

У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» зазначено, що у справах неповнолітніх судові витрати можуть бути покладені в передбаченому законом порядку на їх батьків (усиновителів), опікунів або піклувальників.

Представником потерпілого ОСОБА_7 – адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про стягнення із законного представника обвинуваченого на користь законного представника потерпілого витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги в розмірі 20000,00 грн. 

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу: стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Наведене відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, укладеного ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , предметом даного договору є прийняття адвокатом на себе доручення клієнта про надання останньому правової допомоги в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання правничої допомоги, адвокат, використовуючи засоби захисту, передбачені процесуальними кодексами України та законами України надає правову допомогу з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів клієнта в рамках кримінального провадження № 12025116220000039 від 01 квітня 2025 року.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за надання правничої допомоги за даним договором клієнт сплатив адвокату обумовлений сторонами гонорар в сумі 20 000 грн.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) адвокат ОСОБА_9  надавала такі послуги:

Надання юридичної консультації ОСОБА_8 , узгодження правової позиції та укладання договору про надання правничої допомоги; участь адвоката ОСОБА_9 при проведенні слідчих дій під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №12025116220000039 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 125 КК України; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12025116220000039; складання позовної заяви про стягнення шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, та виготовлення копій для відповідачів під час розгляду кримінального провадження; здійснення представництва інтересів потерпілого ОСОБА_7 у судових засіданнях під час розгляду кримінального провадження ЄУН 371/1167/25.

На підтвердження витрат на професійну правову допомогу до матеріалів кримінального провадження представником потерпілого долучено копії таких доказів: договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року, укладеного ОСОБА_8 з адвокатом ОСОБА_9 , детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги станом на 19 березня 2026 року на підставі договору про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року між адвокатом ОСОБА_9 та клієнтом ОСОБА_8 , квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 05 травня 2025 року.

Клопотань про зменшення розміру процесуальних витрат обвинувачений, його законний представник і захисник не подавали, вважають заявлений розмір витрат обґрунтованим. 

З урахуванням виконаної адвокатом роботи та витраченого часу, принципів співмірності та розумності процесуальних витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, критеріїв розумності їхнього розміру, суд вважає, що понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн підлягають стягненню із законного представника обвинуваченого. 

Речові докази у кримінальному провадження відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 119, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Штраф підлягає сплаті на розрахунковий рахунок (IBAN) UA628999980313080106000010748, код ЄДРПОУ 37955989, МФО 899998, отримувач коштів ГУК у Київ.обл/Миронівська міс/21081100, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.).

Цивільний позов законного представника потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_7 ОСОБА_8 до законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із законного представника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 моральну шкоду, спричинену кримінальним правопорушенням, в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути із законого представника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 процесуальні витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу, в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до частини шостої статті 376 КПК України копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя      ОСОБА_1