УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 285/4603/25	Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.	
Категорія 130	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,
із секретарем судового засідання Воробей Д.О.,
з участю захисника Купця Л.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Купця Леоніда Павловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо  ОСОБА_1 , 
ВСТАНОВИВ:

Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 15 серпня 2025 року о 06 год. 53 хв. ОСОБА_1 на вул. Літній у м. Звягель, Житомирської області, керував транспортним засобом «Сапарк» у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою алкотестеру «Драгер», показник якого становить 0,48 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився. Оскільки ОСОБА_1 протягом року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (постанова від 22.04.2025), його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 130 КУпАП як повторне вчинення аналогічного правопорушення.
Суть апеляційної скарги
Не погодившись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Купець Л.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник наводить такі доводи:
– зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була здійснена працівниками поліції без належних на те підстав, що підтверджується відеозаписом; 
– транспортний засіб «Сапарк», яким керував ОСОБА_1 , є електроколяскою (засобом пересування для осіб з інвалідністю), не має державних номерних знаків та не відповідає за своїми технічними характеристиками поняттю «транспортний засіб» у розумінні Правил дорожнього руху; 
– ОСОБА_1 є інвалідом війни, неодноразово поранений під час захисту України, після останніх боїв отримав поранення ніг, внаслідок чого не може належним чином пересуватися; 
– жодних наслідків, які б впливали на безпеку на дорозі ні час зупинення ОСОБА_1 не наступило;
Позиції учасників справи
У судовому засіданні захисник Купець Л.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, додав, що ОСОБА_1 отримав поранення та є інвалідом війни. Також зазначив, що у поліцейських не було підстав для зупинки його довірителя – на відеозаписі порушень ПДР не зафіксовано. Зауважив, що поліцейські вимагали у ОСОБА_1 гроші.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат Купець Л.П., тому суд здійснює розгляд апеляційної скарги без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Мотиви апеляційного суду
Заслухавши пояснення захисника Купця Л.П. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП, а повторне вчинення такого порушення протягом року – відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Висновок судді місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, встановлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
Як вірно встановив суддя місцевого суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю узгоджених між собою доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 423542 від 15.08.2025 року; чеком алкотестеру «Драгер» із результатом 0,48 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія від 15.08.2025 року; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області № 285/1286/25 від 22.04.2025 року про визнання ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9 «а» ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводу захисника про те, що транспортний засіб «Сапарк» є електроколяскою та не відноситься до транспортних засобів, апеляційний суд зазначає таке.
При цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Отже, вказаний вище транспортний засіб віднесено до транспортних засобів, а тому особи, які керують ними з порушенням ПДР України підпадають під ознаки правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
Відеозаписом підтверджено факт керування ОСОБА_1 зазначеним засобом пересування, який є пристроєм для перевезення особи. Отже, суд першої інстанції правильно відхилив відповідний аргумент сторони захисту.
Щодо доводів захисника про незаконність зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що наявність чи відсутність підстав для зупинки не є елементом об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Склад цього правопорушення полягає виключно у факті керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що у даній справі підтверджено доказами. Питання правомірності дій поліцейських може бути предметом окремого оскарження, однак не є підставою для звільнення особи від відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційний суд також враховує, що ОСОБА_1 на момент проведення огляду погодився з його результатом – 0,48 проміле, що зафіксовано відеозаписом та підтверджено матеріалами справи. Жодних заперечень щодо результату огляду чи вимог про проведення повторного огляду у закладі охорони здоров`я ним висловлено не було.
Щодо посилань захисника на статус ОСОБА_1 як інваліда війни, апеляційний суд зазначає, що законодавством України не передбачено, що вказаний статус може бути підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, оскільки вказана норма не передбачає відповідних виключень. Принцип невідворотності юридичної відповідальності має застосовуватися рівною мірою до всіх осіб, незалежно від їх соціального статусу.
Щодо доводів про порушення ст. 62 Конституції України, апеляційний суд зазначає, що вина ОСОБА_1 встановлена на підставі сукупності допустимих доказів – протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду, показань приладу «Драгер» та відеозапису, – жоден із яких не отримано з порушенням конституційних чи конвенційних прав особи. Суд першої інстанції правильно застосував норму ч. 1 ст. 251 КУпАП та дав належну оцінку всім зібраним у справі доказам.
Апеляційний суд критично відноситься до вказівки сторони захисту на те, що працівники поліції вимагали у ОСОБА_1 гроші, оскільки відеозаписом події та письмовими доказами у справі підтверджується дотримання працівниками поліції порядку огляду водіїв на стан сп`яніння та вина останнього. А щодо посилання захисника на імовірне вимагання поліцейськими у ОСОБА_1 грошей, апеляційний суд роз`яснює, що ОСОБА_1 може звернутися з відповідною заявою до ДБР. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, не надано.
Враховуючи наведене, доходжу висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Купця Леоніда Павловича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2026 року – залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 13 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук