ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/5988/25 пров. № А/857/14055/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Поліщук О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 10 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 зверрнувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправними дії у перерахунку та виплаті пенсії з обмеженням її максимального розміру; зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022, та з 01.02.2023 на підставі нових довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданих Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі від 29.10.2024 № 460/5156/24 та раніше проведених виплат.
Позовні вимоги позивача ґрунтуються на тому, що перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Вказує, що на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 по справі № 460/5156/24 відповідачем проведений перерахунок його пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, за наслідками чого розмір його пенсії склав 23610,00 грн. Не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними, оскільки норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які встановлювали обмеження максимального розміру пенсії за вислугу років десятьма розмірами прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, були визнанні неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та, відповідно, не підлягають до застосування. Також вказує, що з 01.01.2025 відповідачем протиправно обмежено максимальний розмір його пенсії у зв`язку із застосуванням понижуючих коефіцієнтів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану". 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 та з 01.02.2023 з обмеженням її максимального розміру. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та з 01.02.2023 пенсії на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданих Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, без обмеження максимальним розміром пенсії та без застосування коефіцієнтів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що розмір його пенсії з 01.03.2025 становить 40712,43 грн., у тому числі розмір основної пенсії 37069,41 грн. Також, вказує про те, що розмір його пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, визначений законодавством, та посилається на частину сьому статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, яка встановлює, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, виплата індексації з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 позивачу не здійснюється, оскільки станом на 01.03.2024 розмір його пенсійної виплати перевищує максимальний розмір, визначений законом.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену за нормами Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 460/5156/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023), виданих Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії (станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023), виданих Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, виходячи із призначеної пенсії у розмірі 79% сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду в справі № 460/5156/24 відповідачем проведено відповідний перерахунок пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023, що стверджується наявною в матеріалах судової справи копією рішення від 17.03.2025 у пенсійній справі № ХГ0413716-МНС. Розмір пенсії позивача склав 30882,74.
За наслідками розгляду запиту позивача, відповідач листом від 17.03.2025 № 1700-0203-8/1876 повідомив про те, що розмір його пенсії з 01.03.2025 становить 40712,43 грн., у тому числі розмір основної пенсії 37069,41 грн. Також, у листі вказано про те, що розмір його пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, визначений законодавством, та посилається на частину сьому статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, яка встановлює, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, повідомив про те, що виплата індексації з дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 позивачу не здійснюється, оскільки станом на 01.03.2024 розмір його пенсійної виплати перевищує максимальний розмір, визначений законом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2020, з 01.02.2021, з 01.02.2022 та з 01.02.2023 з обмеженням її максимального розміру, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та з 01.02.2023 пенсії на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданих Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, без обмеження максимальним розміром пенсії та без застосування коефіцієнтів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням раніше проведених виплат..
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XIІ (далі - Закон 2262-XIІ).
Згідно із частиною четвертою статті 63 Закону № 2262-XII, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Згідно із частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, чинній з 01.01.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.
Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016 норм частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
Крім того, відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-ХІІ слова і цифри "у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Проте, суд апеляційної інстанції зауважує, що починаючи з 20.12.2016 норми статті 43 Закону № 2262-ХІІ не містять приписів про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Тому, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Тотожні правові висновки щодо застосування приписів статті 43 Закону № 2262-ХІІ після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016 висловлені Верховним Судом у постановах, зокрема, від 30.10.2020 у справі № 522/16881/17, від 09.11.2020 у справі № 813/678/18 та від 31.03.2021 у справі № 815/3000/17.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 460/5156/24 відповідач провів перерахунок пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та з 01.02.2023.
Згідно з рішенням про перерахунок пенсії за пенсійною справою № ХГ0413716-МНС від 17.03.2025, розмір перерахованої пенсії позивача станом на 01.01.2025 з урахуванням максимального розміру пенсії та із застосуванням пониження суми згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 «Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі Постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1) становить 26133,60 грн.
З огляду на вказане, колегія суддів зауважує, що при здійсненні перерахунку відповідачем було необґрунтовано обмежено пенсію позивача максимальним розміром, передбаченим частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-ХІІ.
Такі обмеження пенсійних виплат максимальним розміром, передбачені частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-ХІІ, визнані такими, що не відповідають Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення, а тому не можуть застосовуватись у спірних відносинах.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, внесені Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини сьомої 43 Закону № 2262-ХІІ, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо заборони обмеження максимальним розміром пенсій осіб, яким вона призначена відповідно до Закону № 2262-XII, зокрема у постановах від 09.02.2021 у справі № 1640/2500/18, від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 24.09.2021 у справі № 370/2610/17.
Також у постанові від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19 Верховний Суд наголосив про протиправність обмеження органом пенсійного фонду максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, та зазначив, що у спірних відносинах підлягають застосуванню норми Закону № 2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, як визначено частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Отже, наведені вище висновки Верховного Суду підлягають врахуванню пенсійним органом під час обчислення та виплати пенсії позивача з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.03.2023, а також ураховуються судом у ході розгляду цієї справи.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що обмеження пенсії максимальним розміром, призначеної згідно із Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії із обмеженням її максимального розміру та зобов`язання позивача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 без обмеження пенсійних виплат максимальним розміром є обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення.
Водночас, з наявного в матеріалах справи перерахунку пенсії позивача з 01.01.2025, суд встановив, що розмір його пенсії визначений також з урахуванням коефіцієнтів, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1.
В цьому контексті суд зазначає, що вказана Постанова Уряду України дійсно містить посилання на Закон № 2262-ХІІ про те, що пенсії розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення.
Однак, суд наголошує, що питання пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, врегульовано насамперед Законом № 2262-ХІІ, де зокрема абзац 3 статті 1-1 Закону № 2262-XII містить безумовне застереження, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Конституційний Суд України у рішенні від 13.05.2015 за № 4-рп/2015 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" наголосив на тому, що виключно Верховна Рада України шляхом прийняття законів визначає види грошового забезпечення для обчислення та перерахунку пенсій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за Законом, а Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення права осіб на пенсійне забезпечення, керуючись Конституцією та законами України.
Отже, зміна умов чи норм пенсійного забезпечення (зокрема, визначення видів грошового забезпечення для перерахунку пенсій) підзаконними нормативно-правовими актами є порушенням закону."
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи № 240/1202/25 щодо застосування у спірних правовідносинах положень статті 46 Закону № 4059-IX та Постанови № 1 у своїй постанові від 17.09.2025 дійшов висновків, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ, положень статті 46 Закону № 4059-IX та Постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України. Таку позицію також висловлено у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2025 року у справі № 120/1081/25.
На підставі зазначеного, суд зауважує, що застосовуючи наведений вище підхід до спірних правовідносин, дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії з 01.01.2025 із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону № 4059-IX та пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1, не відповідають приписам статей 19, 92 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправними.
Враховуючи наведне, колегія суддів погоджується із висновком сужу першої інстанції про необхідність у виході за межі позовних вимог на підставі частини другої статті 9 КАС України з метою повного та ефективного захисту (відновлення) порушених прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022 та з 01.02.2023 на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданих Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, без обмеження максимальним розміром пенсії та без застосування коефіцієнтів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визнання порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням раніше проведених виплат.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 460/5988/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Л. Я. Гудим