Справа № 127/40002/25
Провадження № 2/127/9552/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11071,02 грн та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2024 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір № 151268 в електронній формі, шляхом приєднання відповідача до його умов через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця.
Позивач зазначає, що відповідач, пройшовши процедуру реєстрації на веб-сайті кредитодавця, підтвердив свою особу, ознайомився з умовами кредитування, у тому числі паспортом споживчого кредиту, та підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим підтвердив свою згоду з його умовами.
На виконання умов договору первісним кредитором 26.08.2024 було перераховано кредитні кошти на банківську платіжну картку відповідача, що підтверджується відповідними документами.
В подальшому, 06.02.2025 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 06022025, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, що підтверджується реєстром прав вимог та актом приймання-передачі.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти та проценти у встановлені строки не повернув, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Станом на момент звернення до суду загальна сума заборгованості становить 11 071,02 грн, яка складається з: 6 667,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 3903,02 грн — заборгованість за відсотками; 501,00 грн — заборгованість за комісією. 
У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Також позивач просить суд розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Також витребувано у Банка-емітента АТ КБ "ПРИВАТ БАНК"" інформацію що містить банківську таємницю.
Відповідач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення основної суми заборгованості за тілом кредиту.
В іншій частині позовних вимог, зокрема щодо стягнення процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, відповідач заперечив проти їх задоволення.
Свої заперечення щодо стягнення комісії відповідач обґрунтовує тим, що, на його думку, встановлення такої комісії є несправедливим, порушує баланс інтересів сторін та суперечить вимогам законодавства про захист прав споживачів.
Крім того, відповідач зазначає, що він проходить військову службу за призовом під час мобілізації, а з червня 2024 року має статус учасника бойових дій, у зв`язку з чим вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми законодавства, які звільняють його від нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій на період проходження військової служби.
Представник позивача в позові просив розглядати справи у його відсутність, позов підтримує.
Відповідач також просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнає частково.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.113 Розділу V Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей.
Відповідно до наказу ДСА «Про затвердження Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 № 814, у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, позицію сторін у справі, суд дійшов наступного.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Судом встановлено, що 26.08.2024 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір № 151268 в електронній формі.
Згідно з індивідуальними умовами кредитування кредитодавець зобов`язувався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 6667,00 грн, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, передбачені договором.
Умовами договору передбачено, що кредитні кошти надаються шляхом перерахування на платіжну картку відповідача, а також частково спрямовуються на погашення комісії за надання кредиту. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 390% річних, строк кредитування становить 84 дні.
Факт укладення договору підтверджується матеріалами справи, зокрема електронним підписом відповідача одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», а також даними про проходження ідентифікації та реєстрації у системі кредитодавця.
Факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача підтверджується наданими позивачем документами та не заперечується відповідачем, який визнає позов у частині основної заборгованості.
06.02.2025 між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 06022025, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача, що підтверджується реєстром прав вимог та актом приймання-передачі. Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати платежів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Станом на момент звернення до суду заборгованість становить 11 071,02 грн, з яких 6 667,00 грн — тіло кредиту, 3 903,02 грн — проценти, 501,00 грн — комісія.
Судом встановлено, що умовами договору передбачено сплату комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга є діяльністю виконавця з надання споживачеві певного матеріального або нематеріального блага для задоволення його особистих потреб.
До спірних правовідносин застосовуються положення законодавства про захист прав споживачів, оскільки кредит надано для особистих потреб відповідача.
Суд враховує, що відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договорів, які є нечіткими або двозначними, тлумачаться на користь споживача.
Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, надання кредитних коштів є обов`язком кредитодавця за кредитним договором і не може бути предметом окремої платної послуги, що покладається на споживача як додатковий платіж, якщо така плата не має самостійного економічного змісту.
Суд встановив, що спірна комісія фактично є складовою вартості кредиту та не підтверджує надання окремої самостійної послуги позичальнику, у зв`язку з чим її стягнення не відповідає принципам справедливості та балансу інтересів сторін.
За таких обставин вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають.
Судом також встановлено, що відповідач проходить військову службу за мобілізацією, що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_1 , а також має статус учасника бойових дій, підтверджений відповідним посвідченням.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на період проходження військової служби військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеня.
Зазначена норма має спеціальний характер та спрямована на забезпечення соціального захисту військовослужбовців під час виконання ними обов`язків із захисту держави.
Разом з тим, застосування цієї норми є можливим виключно щодо періоду фактичного проходження військової служби та відповідних нарахувань у цей період.
Суд враховує, що матеріали справи підтверджують факт проходження відповідачем військової служби, а позивач не спростував цих обставин належними та допустимими доказами.
Відтак, нарахування штрафних санкцій та пені, а також процентів за користування кредитом у період дії зазначених гарантій не відповідає вимогам спеціального законодавства.
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами існували кредитні правовідносини, які підтверджені належними доказами, позивач є правонаступником первісного кредитора, а відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту.
Водночас вимоги про стягнення комісії не підлягають задоволенню як такі, що не відповідають вимогам законодавства про захист прав споживачів, а нарахування штрафних санкцій та процентів підлягає обмеженню з урахуванням спеціального статусу відповідача як військовослужбовця, тому до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає заборгованість за кредитним договором № 151268 від 26.08.2024 у розмірі 6 667 (шість тисяч шістсот шістдесят сім) грн 00 коп., що становить суму основного боргу (тіла кредиту).
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»» судовий збір у розмірі 1458,78 грн. (2422,40 грн. * 6667,00 /11071,02).
При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, які позивач визначає у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування заявленої суми витрат позивачем надано суду: копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 з додатком, укладеного між Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», копію додаткової угоди №25770859617 від 11.09.2025 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, копію акту прийому-передачі наданих послуг по договору № 10/09/25-02 від 10.09.2025 10/09/25-02 від 10.09.2025.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У зв`язку з тим, що визначений позивачем розмір не є співмірним із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, ціною позову. Суд приходить до висновку про необхідності зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а відтак з відповідача підлягає до стягнення сума витрат позивача на правничу допомогу у розмір 3000,00 гривень, оскільки саме такий розмір відповідає критеріям розумності та співмірності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 151268 від 26.08.2024 у розмірі 6 667 (шість тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 00 копійок, що становить суму основного боргу (тіла кредиту).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 1458 (одна тисяча чотириста п`ятдесят вісім гривень) грн 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасоване, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Рішення може бути оскаржене позивачем та відповідачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо повний текст рішення не був вручений учаснику справи у день його проголошення або складення, такий учасник має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений судом апеляційної інстанції також у разі його пропуску з інших поважних причин.
Учасники судового розгляду:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 34, оф. 333.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 
Повний текст рішення суду виготовлений 04.05.2026.

Суддя: