Справа № 727/5058/24 
Провадження № 2/727/61/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді      Гавалешка П.С.,
за участю секретаря      Бринзили Б.В.,
представника позивача     Карпюк Ю.М.,
представника відповідача     Калмикової С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого нерухомого майна, яке неможливо повернути в натурі,

УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого нерухомого майна, яке неможливо повернути в натурі, посилаючись на те, що 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Скутар Світланою Володимирівною, було вчинено виконавчий напис, реєстровий № 1282, згідно якого для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в розмірі 1 251 029,56 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення (більярдну) підвалу, що складаються з приміщень 71-1-71-7, загальною площею 195,70 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літера А, в АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09.03.2017 р.
Для примусового виконання виконавчого напису згідно постанови від 19.04.2012 року було відкрито виконавче провадження № 321990121.
22 травня 2015 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувача в рахунок погашення боргу за початковою вартістю майна без урахування ПДВ - 668179 грн. 
08.07.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. видано Свідоцтво №2099.
Вказані обставини встановлено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09.03.2017 р.
Разом із тим, не погоджуючись із вищевказаним виконавчим написом за реєстровим № 1282 приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 оскаржив законність його вчинення - до суду.
16 грудня 2016 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/6201/15, провадження № 2/727/1381/16 , ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», де третіми особами на стороні відповідача виступають Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не пдлягає виконанню – відмовлено.
09 березня 2017 року Апеляційним судом Чернівецької області вирішено: апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2017 року — скасувати; позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ держаної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити. Визнати виконавчий напис за реєстраційним номером 1282, вчинений 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. на договорі іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 грудня 2007 року за реєстрованим номером 66241 про звернення стягнення на нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що знаходяться в житловому будинку літери А, АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню. 
12 грудня 2018 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» - залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року залишено - без змін.
На час отримавши остаточного рішення у спорі (Постанову Верховного суду від 12.12.2018) щодо виконавчого напису нотаріуса на свою користь, ОСОБА_1 звернувся до банку щодо повернення безпідставно отриманого нерухомого майна - нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що знаходяться в житловому будинку літери А, АДРЕСА_1 , однак банк вже на той час вказане майно відчужив.
Так, 25.01.2019 шляхом добровільного продажу через Державне підприємство "Сетам" було проведено електронні торги, на яких продано нежилі приміщення (більярдна) підвалу, загальною площею 195,70 кв.м, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_1 . Набувачем майна за наслідками електронних торгів став ОСОБА_4 .
Пізніше, ОСОБА_4 відчужив спірне майно: нежилі приміщення (більярдна) підвалу, що складаються із приміщень 71-1-71-7, які знаходяться в житловому будинку літ.А, АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 8405, виданий 11.04.2019 року, видавник: ОСОБА_5 , Чернівецький міський нотаріальний округ.
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України», першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання незаконною передачу нерухомого майна, визнання незаконною та скасування постанови й акта державного виконавця про передачу нерухомого майна стягувачу, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна (нежилі приміщення (більярдна) підвалу, що складаються із приміщень 71-1-71-7, які знаходяться в житловому будинку літ.А, АДРЕСА_1 ), скасування записів про державну реєстрацію права власності нерухомого майна - справа №727/4471/20.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішенням, яким: позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення - через неефективний спосіб судового захисту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна задоволено та витребувано в ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 нежитлові приміщення підвалу (більярдної), які складаються з приміщень 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м2 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, Постановою Верховного суду від 22.03.2023: "Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови...".
При цьому, Верхований суд погодився, що спірне майно вибуло із власності ОСОБА_1 незаконно та поза його волею та вказав наступне: "Передання стягувачеві предмета іпотеки в рахунок виконання кредитних зобов`язань у зв`язку з не проведенням торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону, оскільки зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 127/14089/18, провадження № 61-15073св19).
Установивши, що виконавчий напис нотаріуса, в межах виконання якого звернуто стягнення на належний позивачеві предмет іпотеки, визнано таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що нежитлові приміщення підвалу (більярдної) вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею".
Водночас, Верховний суд відмовив у задоволенні позову про витребування спірного майна, зробивши висновок, що ОСОБА_2 добросовісним набувачем такого майна.
Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості повернути в натурі майно, стягнуте за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, то він вправі вимагати повернення коштів, що становлять вартість такого майна, на час розгляду справи.
На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Код ЄДРПОУ 00032129, на користь ОСОБА_1 грошову суму, що складає вартість нежитлових приміщень 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , - 894 600 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2024 року відкрито провадження по справі.
Від представника відповідача надійшов до суду відзив, в якому зазначено, що з позовними вимогами ОСОБА_1 АТ «Ощадбанк» не погоджується вважає їх безпідставними, такими що не відповідають обставинам справи, незаконними, необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
Позовна заява не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Додані до позовної заяви документи зазначені у додатках до позовної заяви, а саме перших 4 пункти є знеособленими рішеннями суддів, з яких неможливо встановити ні обставини справи, ні сторони справи ні предмет спору, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі. Всі докази по справі, на які посилається позивач, які додані до позовної заяви копії належним чином не завірені що підтверджує їх недопустимість.
Позовні вимоги ґрунтуються на застосуванні до відповідача ст.1212 та ст.1213 ЦК України. Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог на підставі вищенаведених статей.
Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов?язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: А) є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
Дана умова відсутня у даних правовідносинах, оскільки вартість майна, яке отримано в рахунок погашення боргу відповідно до свідоцтва від 08.07.2015 становить 668 179,00 грн, яка перерахована в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.06.2024 р. та виписками по рахунку.
Згідно договору купівлі - продажу нежилих приміщень від 16.02.2019 вартість предмета договору становить 667 777,00 грн, що не підтверджує набуття нових цінностей або збагачення відповідача, фактично це підтверджує понесені збитки відповідачем.
Б) мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.
Дана умова також відсутня у зв`язку із тим, що як було зазначено вище Нежитлові приміщення прийнято в рахунок погашення боргу позивача.
В) обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК).
Правовими підставами для набуття даного майна в рахунок погашення боргу були:
- договір відновлювальної кредитної лінії № 909 від 05.12.2007, а саме п. 3.3.2 Договору, що передбачає зобов`язання Позичальника ( ОСОБА_1 ) відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з Договору,
- договір іпотеки нерухомого майна від 05.12.2007 р. та договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки нерухомого майна від 05.12.2007, а саме п. 3.1.3. згідного якого Іпотекодердатель (АТ «Ощадбанк») має право звернути стягнення на Предмет іпотеки в порядку передбаченому цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за Договором відновлювальної кредитної лінії №909 від 05.12.2007р. та розділ 6, який передбачає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі набуття права власності на Предмет іпотеки Іпотекодержателем в рахунок погашення боргу в позасудовому порядку.
Відповідач вважає, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності у зв`язку із наступним.
28.07.2015 ОСОБА_1 отримав повідомлення від АТ «Ощадбанк» від 23.07.2015 №26-3/3769, яким було повідомлено, що приватним нотаріусом Балацьким О.О. зареєстровано право власності на нерухоме майно за АТ «Ощадбанк» та видано свідоцтво про право власності.
Саме з зазначеного моменту, а саме 28.07.2015 в ОСОБА_1 виникло право на позов та можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з АТ «Ощадбанк» вартості нежитлових приміщень у сумі 894 600,00 грн. є необгрунтованими не відповідають чинному законодавству та мають на меті незаконне збагачення позивача за рахунок відповідача, що підтверджується наступним.
Додані до матеріалів справи відповідь ОСОБА_4 на запит від 12.03.2024 та звіт про оцінку майна ФОП ОСОБА_8 від 10.04.2019 не засвідчені відповідно до норм чинного законодавства, а тому є недопустимими доказами, які не можуть підтверджувати обставини по справі та встановлювати відповідні факти.
Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна: нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 від 27.06.2014 проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 вартість нежилих приміщень становить 668 179,00 грн.
Згідно свідоцтва про право власності від 08.07.2015 відповідач зареєстрував право власності не нежитлові приміщення (більярдну) підвалу за адресою АДРЕСА_1 вартістю 668 179,00 грн.
Внаслідок прийняття даного майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 668 179,00 грн. були враховані в погашення заборгованості, а саме 13.07.2015 суму 207669,62 грн. перераховано в погашення відсотків по кредиту та суму 460509,39 грн. перераховано в рахунок погашення тіла кредиту згідно договору відновлювальної кредитної лінії №909 від 05.12.2007, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.06.2024 та виписками по рахунках.
Відповідно до звіту 45-07/2018 від 30.07.2018 (дійсний до 31.01.2019) про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення 195,70 м2, що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта оціночної діяльності ПП «Гранд ЮМ» вартість майна становить 509 593,00 грн.
25.01.2019 державним підприємством «СЕТАМ» були проведені електронні торги, щодо добровільного продажу нежитлових приміщень 71-1 - 71-7 (більярдної) підвал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (продано за 667 777 грн.) переможцем яких став ОСОБА_4 .
Відповідно до звіту 75-01/02/19 від 06.02.2019 про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення 71-1 - 71-7 195,70 м2, що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта оціночної діяльності ПП «Гранд ЮМ» вартість майна становить 518 801,00 грн.
16.02.2019 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 предметом, якого було нежитлові приміщення (більярдної) підвал 71-1 - 71-7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 667 777 грн.
Згідно п. 2.1.1 Договору купівлі-продажу від 16.02.2019 згідно зі Звітом про оцінку, складеним 06.02.2019 р. ПП «Гранд ЮМ» вартість нежилих приміщень (більярдної) підвалу, що відчужується за цим договором складає 518 801,00 грн.
Позивач у позовній заяві вводить суд в оману, не вказуючи вищенаведені обставини щодо вартості нежитлових приміщень 71-1 - 71-7 за адресою: АДРЕСА_1 , хоча їм дані факти достеменно відомі, оскільки саме на суму 668 179,00 грн. погашено заборгованість ОСОБА_1 .
11.04.2019 ОСОБА_4 було відчужено нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 , який на сьогоднішній день є власником даного майна.
Позивач у своїй позовній заяві також не вказує той факт, що з 11.04.2019 власником майна ОСОБА_2 було проведено ремонтні роботи, що підтверджуються договором підряду №03/04-2020 від 03.04.2020 р. та актом прийому — передачі виконаних робіт №1 підписаних 05.10.2020.
Отже, за період з 03.04.2020 по 05.10.2020 вартість ремонтних робіт та придбаних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 складає 760102,00 грн.
Крім того, згідно експертного звіту щодо розгляду кошторисної частини проектної документації за робочим проектом: «Капітальний ремонт нежитлових приміщень АДРЕСА_2 » затвердженим 24.01.2021 ТОВ «Експертиза МВК» загальна кошторисна вартість будівництва у поточних цінах станом на 27.01.2021 р. складає 1 184 251,00 грн.
Позивач залишає поза увагою суду, що сума вартості майна збільшилась не за майна ОСОБА_2 рахунок збільшення цін на ринку нерухомості з 2015, а за рахунок дій нового власника майна ОСОБА_2 .
На підставі вищевикладеного просять суд відмовити в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ощадний банк» про стягнення грошової суми, що складає вартість нежитлових приміщень 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - 894600,00 грн. 
Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник в судовому засіданні підтримала позов та просила суд його задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні.
Заслухавши сторони, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновків щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Приватноправовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 909 з кінцевим терміном погашення не пізніше 28 листопада 2017 року.
Для забезпечення виконання умов договору відновлювальної кредитної лінії 05 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна.
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 09.03.2017, встановлено, що 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Скутар Світланою Володимирівною, було вчинено виконавчий напис, реєстровий № 1282, згідно якого для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в розмірі 1 251 029,56 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові приміщення (більярдну) підвалу, що складаються з приміщень 71-1-71-7, загальною площею 195,70 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літера А, в АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 .
Для примусового виконання виконавчого напису згідно постанови від 19.04.2012 року було відкрито виконавче провадження № 321990121.
08.07.2015 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О. видано Свідоцтво №2099 ПАТ «Державний ощадний банк України» на право власності нежитлових приміщень 71-1-71-7, загальною площею 195,70 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літера А, в АДРЕСА_1 . Вартість майна, яке отримано в рахунок погашення боргу відповідно до свідоцтва від 08.07.2015 становить 668 179,00 грн, яка перерахована в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.06.2024 та виписками по рахунку.
28.07.2015 ОСОБА_1 отримав повідомлення від АТ «Ощадбанк» від 23.07.2015 №26-3/3769, яким було повідомлено, що приватним нотаріусом Балацьким О.О. зареєстровано право власності на нерухоме майно за АТ «Ощадбанк».
Судом також встановлено, що позивач, не погоджуючись із вищевказаним виконавчим написом за реєстровим № 1282 приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 оскаржив законність його вчинення - до суду.
16 грудня 2016 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/6201/15, провадження № 2/727/1381/16, ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», де третіми особами на стороні відповідача виступають Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – відмовлено.
09 березня 2017 року Апеляційним судом Чернівецької області вирішено: апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2017 року — скасувати. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ держаної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити. Визнати виконавчий напис за реєстраційним номером 1282, вчинений 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. на договорі іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 грудня 2007 року за реєстрованим номером 66241 про звернення стягнення на нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що знаходяться в житловому будинку літери А, АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню. 
12 грудня 2018 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» - залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року залишено - без змін.
ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України», першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання незаконною передачу нерухомого майна, визнання незаконною та скасування постанови й акта державного виконавця про передачу нерухомого майна стягувача, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна (нежилі приміщення (більярдна) підвалу, що складаються із приміщень 71-1-71-7, які знаходяться в житловому будинку літ.А, АДРЕСА_1 ), скасування записів про державну реєстрацію права власності нерухомого майна - справа №727/4471/20.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна задоволено та витребувано в ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 нежитлові приміщення підвалу (більярдної), які складаються з приміщень 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м2 та розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, Постановою Верховного суду від 22.03.2023 року : "Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 15 березня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано.
Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 15 жовтня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови...".
При цьому, Верховний суд погодився, що спірне майно вибуло із власності ОСОБА_1 незаконно та поза його волею та вказав наступне: "Передання стягувачу предмета іпотеки в рахунок виконання кредитних зобов`язань у зв`язку з не проведенням торгів на підставі виконавчого напису нотаріуса, який не підлягав виконанню з моменту його вчинення, не можна вважати таким, що відповідає вимогам закону, оскільки зі скасуванням виконавчого напису втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі № 127/14089/18, провадження № 61-15073св19). Установивши, що виконавчий напис нотаріуса, в межах виконання якого звернуто стягнення на належний позивачеві предмет іпотеки, визнано таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що нежитлові приміщення підвалу (більярдної) вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею".
Водночас, Верховний суд відмовив у задоволенні позову про витребування спірного майна, зробивши висновок, що ОСОБА_2 добросовісним набувачем такого майна.
Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості повернути в натурі майно, стягнуте за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню, то він вправі вимагати повернення коштів, що становлять вартість такого майна, на час розгляду справи.
Відповідно до звіту про оцінку майна від 10.04.2019 ринкова вартість нежитлових приміщень 71-1-71-7, загальною площею 195,70 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літера А, в АДРЕСА_1 становить 894600 грн.
Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна: нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 від 27.06.2014 проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_9 вартість нежилих приміщень становить 668 179,00 грн. 
Внаслідок прийняття даного майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 668 179,00 грн. були враховані в погашення заборгованості, а саме 13.07.2015 р. суму 207669,62 грн. перераховано в погашення відсотків по кредиту та суму 460509,39 грн. перераховано в рахунок погашення тіла кредиту згідно договору відновлювальної кредитної лінії №909 від 05.12.2007, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.06.2024 та виписками по рахунках.
Відповідно до звіту 45-07/2018 від 30.07.2018 про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення 195,70 м2, що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 суб?єкта оціночної діяльності ПП «Гранд ЮМ» вартість майна становить 509 593,00грн.
Відповідно до звіту 75-01/02/19 від 06.02.2019 про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення 71-1 - 71-7 195,70 м2, , що розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 суб`єкта оціночної діяльності ПП «Гранд ЮМ» вартість майна становить 518 801,00 грн.
16.02.2019 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу було посвідчено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 предметом, якого було нежитлові приміщення (більярдної) підвал 71-1 - 71-7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 667 777 грн.
Згідно п. 2.1.1 Договору купівлі-продажу від 16.02.2019 згідно зі Звітом про оцінку, складеним 06.02.2019 ПП «Гранд ЮМ» вартість нежилих приміщень (більярдної) підвалу, що відчужується за цим договором складає 518 801,00 грн.
11.04.2019 р. ОСОБА_4 було відчужено нерухоме майно шляхом укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 , який на сьогоднішній день є власником даного майна.
Від судового експерта Юзвенко Римми Василівни надійшло повідомлення № 137 від 22.12.2025 року про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи по матеріалах цивільної справи № 727/5058/24, оскільки експертом не були дослідженні нежитлові приміщення № 71, так як ОСОБА_2 не було забезпечено доступ до них.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.
Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.
Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу).
При цьому, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, і, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст.1213 ЦК України).
Оскільки виконавчий напис, вчинений 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, Скутар Світланою Володимирівною, реєстровий №1282, за яким звернуто стягнення на нежитлові приміщення (більярдну) підвалу, що складаються з приміщень 71-1 71-7, загальною площею 195,70 кв.м., що знаходяться в житловому будинку літера А, в АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно ОСОБА_1 вважається такою, що відпала.
За таких обставин, відповідно до приписів ст.1212, 1213 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримане майно, а у разі неможливості його повернення - грошові кошти, що становлять вартість безпідставно набутого майна.
Оскільки за обставинами даного спору повернути стягнуте майно позивач не може, оскільки таке відчужене добросовісному набувачу за наслідками дій банку, то з відповідача підлягають стягненню кошти.
Разом з тим, визначення вартості спірного майна станом на час розгляду справи ускладнене та фактично неможливе, оскільки призначена у справі судова експертиза не була проведена з підстав ненадання добросовісним володільцем доступу до нежитлового приміщення. 
Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд виходить із необхідності визначення розміру стягнення вартості безпідставно набутого нерухомого майна на підставі тих доказів, які є належними, допустимими та достатніми.
Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься декілька звітів про оцінку майна. Водночас, звіт про оцінку майна від 27.06.2014 був безпосередньо покладений в основу правовідносин сторін, оскільки саме на підставі визначеної у ньому вартості було здійснено погашення заборгованості.
Внаслідок прийняття даного майна в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 668 179,00 грн. були враховані в погашення заборгованості, а саме 13.07.2015 суму 207669,62 грн. перераховано в погашення відсотків по кредиту та суму 460509,39 грн. перераховано в рахунок погашення тіла кредиту згідно договору відновлювальної кредитної лінії №909 від 05.12.2007, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 12.06.2024 та виписками по рахунках.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вказаний звіт про оцінку відображає фактичну вартість майна, яка була прийнята сторонами та реалізована у їх правовідносинах, а відтак є більш достовірним та таким, що має переважну доказову силу порівняно з іншими наявними у справі оціночними документами. Враховуючи неможливість встановлення актуальної вартості майна іншим способом, суд вважає за необхідне покласти в основу визначення розміру грошового стягнення саме вартість майна, визначену у зазначеному звіті про оцінку, а саме 668179 грн.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення.
Щодо застосування строку позовної давності.
За змістом статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Представник відповідача подала до суду клопотання про застосування судом строку позовної давності.
Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, пред`явлених позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Такі правові висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та інших.
Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивної (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-152цс14.
У застосуванні зазначених положень слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №907/50/16, в якій зазначено, що це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.
У справі, встановлено, що позивач 28.07.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням, дізнався про те, що 08.07.2015 приватним нотаріусом Балацьким О.О. зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Державний ощадний банк України» та видано свідоцтво про право власності.
Однак, як було встановлено судом позивач звертався до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також з позовом про визнання незаконною передачу нерухомого майна, визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про передачу нерухомого майна, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна, скасування записів про державну реєстрацію права власності нерухомого майна.
16 грудня 2016 року Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/6201/15, провадження № 2/727/1381/16, ОСОБА_1 . В задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», де третіми особами на стороні відповідача виступають Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – відмовлено.
09 березня 2017 року Апеляційним судом Чернівецької області вирішено: - апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2017 року — скасувати. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління ПАТ «Ощадбанк», треті особи на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В., Шевченківський відділ держаної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити. Визнати виконавчий напис за реєстраційним номером 1282, вчинений 11 квітня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. на договорі іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 05 грудня 2007 року за реєстрованим номером 66241 про звернення стягнення на нежитлові приміщення (більярдна) підвалу, що знаходяться в житловому будинку літери А, АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню. 
12 грудня 2018 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» - залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Чернівецької області від 09 березня 2017 року залишено - без змін.
Суд вважає, що саме з 12.12.2018, заново розпочався строк позовної давності для позивача, оскільки цим судовим рішенням було встановлено порушення його прав.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом про стягнення вартості безпідставно набутого нерухомого майна, яке неможливо повернути в натурі позивач звернувся 21.05.2024. Відповідно до обставин справи трирічний строк позовної давності сплив 13.12.2021. Проте, суд звертає увагу на наступне.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24:00 год. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який Указами Президента України неодноразово продовжувався.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX, який набрав чинності 17 квітня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Закон України №4434-ІХ від 14.05.2025 року «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено пункт 19 «Прикінцевих та перехідних положень» щодо призупинення строків позовної давності, набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 04.09.2025.
З врахуванням вищевикладеного, звернення позивача з даним позовом 21.05.2024 вчинено в межах строку позовної давності, то строк позовної давності не сплив.
У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 82, 141, 258, 259, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно набутого нерухомого майна, яке неможливо повернути в натурі задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Код ЄДРПОУ 00032129, на користь ОСОБА_1 вартість нежитлових приміщень 71-1 - 71-7 загальною площею 195,70 м2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 668179 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          П.С. Гавалешко