ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1804/25
Головуючий у першій інстанції – Булига Н. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1121/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУДу складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.
секретар: Шкарупа Ю.В. 
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2026 року у справі позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (суддя Булига Н.О.), ухвалене у м.Бобровиця,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі – ПрАТ «Страхова група «ТАС») 288 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, та 200 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2025 року близько 11:00 год. за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, м.Бобровиця, по вул.Лупицька, буд.140 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Камаз», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (водій КП «Міськдобробут»), який під час виконання обов`язків у вигляді вивозу сміття, під час стоянки не був уважним та відпустив гальма транспортного засобу, у результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 (різноробочий КП «Міськдобробут»), який впав під переднє праве колесо транспортного засобу під час підіймання до салону автомобіля після того, як завантажив сміття, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікувальному закладі. У результаті вказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді загибелі ОСОБА_3 його близьким родичам, а саме дружині ОСОБА_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Позивачка вказує, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Камаз», була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС», до якої представник ОСОБА_1 12 вересня 2025 року подав повідомлення про настання страхового випадку, а також заяви на виплату страхового відшкодування. Проте відповідач повідомив, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди страховиком необхідно надати додаткові докази. Позивачка не погоджується з таким рішенням, оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вимагає здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) лише після встановлення вини заподіювача шкоди, таке відшкодування можливо здійснити на підставі інших документів по ДТП. За доводами ОСОБА_1 , з матеріалів кримінального провадження вбачається, що смерть потерпілого настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, а тому саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за завдану ними шкоду. Позивачка зазначає, що вона є дружиною загиблого ОСОБА_3 , на момент ДТП досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною і відповідно мала право на утримання від свого чоловіка. Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, становить 288 000 грн. Вказує, що у загиблого дітей не було, його батько помер у 1998 році, а мати – у 2023 році, відтак ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди. Позивачка звертає увагу, що заявлена нею загальна сума страхового відшкодування не перевищує ліміт відповідальності відповідача. 
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2026 року позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 288 000 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, 200 000 грн страхового відшкодування моральної шкоди, 27 252 грн витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Рішення суду мотивовано тим, що позивачка є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті перебувала на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання, що доведено відповідними доказами. У даному страховому випадку заявлена позивачкою загальна сума страхового відшкодування становить 488 000 грн, що не перевищує встановленої Законом страхової суми.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки дорожньо-транспортна пригода наразі розглядається в кримінальному провадженні №12025270000000653, то відповідно до положень п.6 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перебіг строків для прийняття рішення по даній страховій справі зупиняється до надання копії вироку суду чи іншого рішення, яке набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження №12025270000000653. ПрАТ «Страхова група «ТАС» вважає передчасними заявлені до нього вимоги, оскільки судом не взято до уваги та не проаналізовано, що відповідач жодним чином не порушував прав, свобод чи інтересів позивача. Звертає увагу, що суд першої інстанції керувався застарілою судовою практикою, оскільки постанови Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №280/1222/17, від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц та від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 прийняті на основі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV, який втратив чинність та не регулює дані правовідносини. За доводами відповідача, станом на 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 та її представник на надали до страхової компанії запитуваних документів, необхідних для обрахунку суми страхового відшкодування по втраті годувальника. Також ПрАТ «Страхова група «ТАС» звертає увагу, що розмір пенсії позивачки є більшим, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. При цьому судом не встановлено та не доведено належними і допустимими доказами як потребу позивачки у матеріальній допомозі, так і те, що ОСОБА_3 надавав таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування. Крім того, вважає, що право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки її страховий стаж становить менше ніж 32 роки.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Позивачка вказує, що предметом доказування у даній справі є не кримінальна вина, а наявність підстав для цивільно-правової відповідальності. У матеріалах справи міститься висновок судової експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, в якій чітко встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив вимоги п.15.12 ПДР України, не вживши заходів для запобігання самовільному руху автомобіля, і це порушення перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. ОСОБА_1 вважає вимоги відповідача щодо очікування вироку штучним затягуванням виконання зобов`язань. Звертає увагу, що новий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не змінив і не міг змінити базові норми ЦК України, якими встановлено, що страховий випадок прив`язаний до факту виникнення цивільної відповідальності страхувальника, а не до факту набрання вироком законної сили. За доводами ОСОБА_1 , навіть за умови наявності у неї власної пенсії сам статус непрацездатності вже створює право на одержання утримання, що є достатньою підставою для стягнення страхового відшкодування, а отримання доходів, що перевищують прожитковий мінімум, не є автоматичним свідченням того, що особа не потребує матеріальної допомоги.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.
По справі встановлено, що 28 серпня 2025 року близько 11:00 год за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, м.Бобровиця, по вул.Лупицька, буд.140, трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Камаз», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 (водій КП «Міськдобробут»), який під час виконання обов`язків у вигляді вивозу сміття, під час стоянки не був уважним та відпустив гальма транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_3 (різноробочий КП «Міськдобробут»), який впав під переднє праве колесо транспортного засобу, коли піднімався до салону автомобіля після того, як завантажив сміття, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікувальному закладі.
За даним фактом 28 серпня 2025 року було розпочато кримінальне провадження №12025270000000653 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.15).
Згідно з відповіддю на адвокатський запит слідче управління Головного управління Національної поліції в Чернігівській області у своєму листі від 16 грудня 2025 року повідомило, що досудове розслідування триває, процесуальне рішення у формі постанови про закриття кримінального провадження або обвинувального акта не приймалося (а.с.84).
Станом на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Камаз», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі поліса №228532720 (а.с.30 зворот).
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 09 вересня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.22 зворот).
Батько загиблого ОСОБА_3 – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його мати – ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21, 21 зворот, 22).
Відповідно до довідки від 03 вересня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бобровицькому об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області і отримує пенсію за віком (а.с.24 зворот).
Довідкою від 03 вересня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_3 дійсно працював у КП «Міськдобробут» (а.с.27 зворот).
11 вересня 2025 року адвокат позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з питанням щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 . У відповіді на вказаний лист заявнику повідомлено про те, що за документами електронної пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_3 , обчислений за даними Реєстру застрахованих осіб (документи про страховий стаж не надавались) складає 23 роки 5 місяців 11 днів (враховано по 31 липня 2025 року), що давав би право заявнику на призначення пенсії по 3 групі інвалідності. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні та з 02 січня 2020 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону. За документами електронної пенсійної справи страховий стаж заявниці становить 25 років 11 місяців 28 днів (враховано 31 травня 2023 року). Враховуючи норми ч.2 ст.36 Закону, право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки її страховий стаж становить менше ніж 32 роки (а.с.28).
12 вересня 2025 року адвокат позивачки звернувся до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами на виплату страхового відшкодування (пов`язаних із втратою годувальника та моральною шкодою) (а.с.32-43).
У відповіді від 23 вересня 2025 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» повідомило, що розгляд страхової справи призупинено, тому що страховик не може прийняти рішення по справі, оскільки не має документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, також страховику невідомо щодо набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с.33 зворот-35). Також заявнику запропоновано надати заповнену заяву про склад сім`ї.
Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 05 листопада 2025 року, проведеного створеною розпорядженням Бобровицького міського голови комісією, ОСОБА_1 зареєстрована у м.Ніжин, а фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 . Пенсіонерка. Проживає ОСОБА_1 у житловому будинку, що належав на праві власності померлій матері її померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_3 . Основним джерелом доходу ОСОБА_1 з її слів є пенсія (а.с.80).
Відповідно до висновку експерта №122 від 29 серпня 2025 року при експертизі трупа громадянина ОСОБА_3 виявлений комплекс тілесних ушкоджень внаслідок впливу тупого предмета при падінні потерпілого, внаслідок якого були отримані закриті переломи 6, 7, 8 ребер справа та синець в проекції вказаних переломів ребер, а також садна на задній поверхні правого ліктьового суглоба в подальшому мав місце наїзд колесом вантажного автомобіля на передню внутрішню поверхню правої нижньої кінцівки без переїзду колесом через кінцівку та таз, в результаті чого були отримані закритий перелом правої сідничної кістки, крововиливи в калитку та яєчки, садна та синці на кінцівці, а також синці, які повторюють рисунок протектора колеса, заподіяними внаслідок стиснення та здавлювання колесом автомобіля. Смерть ОСОБА_3 настала від комплексу тілесних ушкоджень. Причина смерті знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим комплексом тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_3 етанол не виявлений (а.с.102-109).
Згідно з висновком експерта №СЕ-19/125-25/12322-ІТ від 23 вересня 2025 року в даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Камаз» (номерний знак НОМЕР_1 ), не повинен був залишати транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 15.12 Правил дорожнього руху; за умов дорожньо-транспортної пригоди, вказаних у постанові про доручення проведення судової експертизи, оцінка дій водія автомобіля «Камаз» (номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 на відповідність вимогам пункту 15.12 Правил дорожнього руху та відповідь на запитання щодо причинного зв`язку між його діями та виникненням дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі автотехнічної експертизи не потребує, вимагає всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів, що не є технічним аспектом та виходить за межі компетенції експерта-автотехніка, у зв`язку з чим запитання не вирішувалося (а.с.110-117).
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким заподіяно шкоди смертю годувальника, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України від 21 травня 2024 року № 3720-IХ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні (стаття 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з смертю потерпілої фізичної особи.
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Страхова (регламентна) виплата у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка має право на таку виплату, здійснюється у формі ануїтету - рівномірними послідовними щомісячними виплатами, якщо іншу періодичність виплат не узгоджено особою, яка має право на таку страхову (регламентну) виплату, і страховиком (МТСБУ), протягом дії такого права та не підлягає подальшому перерахунку. Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах.
Відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, здійснюється на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України (тобто, за відсилочною нормою).
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; особам з інвалідністю – на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Статтею 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи. Заява про страхову (регламентну) виплату має містити такі відомості: 1) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; 2) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) або найменування заявника, місце його фактичного проживання та місце реєстрації або місцезнаходження, адресу електронної пошти (адресу для листування), номер телефону та інші способи обміну повідомленнями між заявником та страховиком; 3) зміст майнової вимоги заявника про відшкодування заподіяної шкоди та документи, що підтверджують її розмір (за наявності); 4) інформацію та підтвердні документи про здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих осіб; 5) дату подання заяви, підпис заявника. До заяви про страхову (регламентну) виплату додаються: 1) паспорт громадянина, а в разі його відсутності - інший документ, який відповідно до законодавства України посвідчує особу заявника, якщо заявником є фізична особа; 2) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхової виплати (довіреність, яка передбачає повноваження щодо отримання страхової виплати, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину тощо), якщо заявник не є потерпілою особою (її законним представником); 3) довідка про присвоєння заявнику реєстраційного номера облікової картки платника податків, якщо заявником є фізична особа (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера платника податків, офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та серія, номер і назва документа, що його посвідчує; 4) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день настання дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про здійснення страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи; 5) документи, що підтверджують витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу та на оплату послуг стоянки, - у разі вимоги заявника про відшкодування таких витрат; 6) документи, що підтверджують заподіяння шкоди майну внаслідок пошкодження чи знищення дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху та іншого майна, - у разі вимоги заявника про здійснення відшкодування такої шкоди; 8) у разі вимоги про страхову (регламентну) виплату у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи: а) свідоцтво про смерть потерпілої фізичної особи; б) документи, що посвідчують право осіб на утримання від померлої потерпілої фізичної особи або перебування осіб на утриманні потерпілої фізичної особи згідно з частиною другою статті 25 цього Закону, та документи, що підтверджують доходи померлої потерпілої фізичної особи за календарний рік, що передує року настання дорожньо-транспортної пригоди (за наявності), - у разі вимоги заявника про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника; в) документи, що підтверджують сімейні, родинні відносини відповідно до частини другої статті 25 цього Закону, - у разі вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю годувальника; г) документи, що підтверджують факт поховання потерпілого та/або спорудження надгробного пам`ятника та здійснення відповідних витрат, - у разі вимоги заявника про виплату відшкодування у зв`язку із здійсненням витрат на поховання потерпілого; 9) відомості про реквізити банківського (платіжного) рахунку чи унікальний ідентифікатор отримувача страхової (регламентної) виплати - у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 27 цього Закону; 10) документи про дорожньо-транспортну пригоду, оформлені працівниками відповідних підрозділів Національної поліції України відповідно до законодавства, або повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за формою і відповідно до інструкції, затверджених МТСБУ, без участі працівників відповідних підрозділів Національної поліції України відповідно до частини другої статті 31 цього Закону; 11) документи, необхідні для ідентифікації та верифікації юридичної особи, якщо потерпілою особою є юридична особа, у випадках та в обсязі, встановлених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; 12) копія постанови суду по справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, якщо порушено провадження у справі про адміністративне правопорушення та дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, - на вимогу страховика (МТСБУ) у межах строку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Страховик (МТСБУ) має право вимагати копію постанови суду по справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, лише у разі складення протоколу про вчинення порушення Правил дорожнього руху стосовно двох або більше осіб за одним фактом дорожньо-транспортної пригоди або у разі наявності в документі про дорожньо-транспортну пригоду, оформленому працівниками відповідних підрозділів Національної поліції України відповідно до законодавства, чи в інших документах повідомлення учасника дорожньо-транспортної пригоди про його незгоду з обставинами такої дорожньо-транспортної пригоди; 13) копія вироку суду чи іншого рішення, що набрало законної сили, що підтверджує завершення кримінального провадження, якщо дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди здійснювалося у кримінальному провадженні та страховик (МТСБУ) у межах строку, передбаченого частиною четвертою цієї статті, вимагає надання такого документа; 14) документи, що підтверджують здійснення отримувачем страхової (регламентної) виплати витрат на оплату послуг з лікування потерпілої фізичної особи або ремонт її транспортного засобу у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини четвертої статті 27 цього Закону, - у разі вимоги заявника про здійснення виплати на банківські (платіжні) рахунки таких осіб.Якщо страховик (МТСБУ) протягом 30 календарних днів з дня отримання заяви про страхову (регламентну) виплату не повідомив заявника у зазначений у заяві спосіб про відсутність одного чи кількох документів, передбачених частиною третьою цієї статті, вважається, що заявник виконав вимоги частини третьої цієї статті та разом із заявою про страхову (регламентну) виплату подав усі передбачені цим Законом документи для здійснення такої виплати. У разі повідомлення страховиком (МТСБУ) заявника протягом строку, встановленого частиною четвертою цієї статті, про неподання ним одного чи кількох документів, передбачених частиною третьою цієї статті, перебіг граничного строку для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату зупиняється з дня надання (надсилання) такого повідомлення та поновлюється з наступного робочого дня після отримання страховиком (МТСБУ) таких документів у повному обсязі (останнього документа з усіх необхідних у разі надання їх не в повному обсязі). Перебіг строків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, зупиняється з моменту отримання страховиком (МТСБУ) інформації про те, що дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільному, господарському, кримінальному провадженні або у справі про адміністративне правопорушення, у разі якщо страховик (МТСБУ) вимагав надання документів, передбачених пунктами 12 і 13 частини третьої цієї статті, до дня, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.
Не приймаються до уваги апеляційним судом доводи апеляційної скарги про те, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» не має підстав для здійснення страхової виплати у зв`язку з ненаданням позивачем копії вироку суду чи іншого рішення, яке підтверджує завершення кримінального провадження та встановлює цивільно-правову відповідальність страхувальника, та документів, необхідних для обрахунку страхового відшкодування, які є обов`язковими для прийняття рішення щодо страхової виплати.
Так, за матеріалами справи встановлено, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 28 серпня 2025 року, відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розпочато кримінальне провадження.
Станом на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення у даній цивільній справі, яка є предметом перегляду суду апеляційної інстанції, досудове розслідування триває.
Потерпілою у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_1 .
У кримінальному провадженні №12025270000000653 на підставі постанови слідчого проведено судово-медичну експертизу трупа громадянина ОСОБА_3 , якою встановлено, що тілесні ушкодження отримані останнім 28 серпня 2025 року під час дорожньо-транспортної пригоди внаслідок наїзду колесом вантажного автомобіля «Камаз», р.н. НОМЕР_1 , а причина смерті знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманим комплексом тілесних ушкоджень.
У межах проведення судової інженерно-транспортної експертизи питання щодо причинного зв`язку між діями водія автомобіля «Камаз» ОСОБА_2 та виникненням дорожньо-транспортної пригоди не вирішувалося, оскільки не потребує спеціальних знань в галузі автотехнічної експертизи, а вимагає всебічної оцінки всіх зібраних у справі доказів.
З викладеного вбачається, що ОСОБА_3 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шкода була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, отже цивільно-правова відповідальність страховика є встановленою.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу «Камаз», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», має місце страховий випадок та незалежно від вини особи, яка завдала шкоди, обов`язок відшкодувати заподіяну позивачці шкоду, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладається на відповідача як на страховика в межах суми страхового відшкодування.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Твердження відповідача, що він жодним чином не порушував права, свободи та інтереси позивачки, не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно зазначено судом першої інстанції, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Звертаючись до ПрАТ «Страхова група «ТАС», ОСОБА_1 до заяви про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, додала копію свого пенсійного посвідчення, довідку про свої доходи та довідку про доходи ОСОБА_3 .
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка є непрацездатною (пенсіонерка за віком з 02 січня 2020 року) дружиною загиблого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 . Розмір її пенсії у період з вересня 2024 року по серпень 2025 року становив 3128,43 грн на місяць. Позивачкою надано медичні документи, які підтверджують наявність у неї проблем зі здоров`ям, які вимагають витрат на лікування.
Загиблий ОСОБА_3 працював у КП «Міськдобробут» і його заробітна плата в період з лютого по липень 2025 року становила 11 118 грн (без урахування встановлених законодавством податків і зборів) на місяць.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Зміст статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_1 на момент загибелі чоловіка була особою пенсійного віку та непрацездатною особою, а тому мала право на утримання від свого чоловіка. 
Крім того, з відповідних довідок вбачається, що розмір доходів ОСОБА_3 перевищував розмір пенсії позивачки, отже він мав змогу надавати таке утримання своїй дружині.
Зазначення в Акті обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 про те, що основним джерелом доходу є її пенсія, не свідчить, що вона не перебувала на утриманні свого чоловіка, оскільки акт складено після загибелі ОСОБА_3 
ПрАТ «Страхова група «ТАС» помилково ототожнює право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника з правом на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Право на відшкодування шкоди регулюється статтею 1200 ЦК України та статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тоді як право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника регулюється нормами пенсійного законодавства та має інші підстави виникнення.
Той факт, що Головним управлінням Пенсійного фонду України встановлено відсутність у позивачки права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника через недостатній страховий стаж, жодним чином не свідчить про відсутність у неї права на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.
Також безпідставними є посилання відповідача на те, що розмір пенсії позивачки перевищував прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки саме по собі отримання особою доходу, який перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі. Під час вирішення такого питання мають враховуватися всі обставини конкретної справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не доведено потребу у матеріальній допомозі та факт перебування на утриманні загиблого чоловіка, а також про відсутність у неї права на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та моральної шкоди, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.
Правильним є висновок суду першої інстанції, що заявлена позивачкою загальна сума страхового відшкодування не перевищує встановленої Законом страхової суми і такий висновок не спростовано відповідачем.
Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження ПрАТ «Страхова група «ТАС» про посилання суду першої інстанції на застарілу практику Верховного Суду.
Так, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 зазначила, що на предмет подібності належить оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Постанови Верховного Суду, на які посилався суд першої інстанції, є релевантними до спірних правовідносин, оскільки в них сформульовано правові висновки щодо критеріїв встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого, умов виникнення права на страхове відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок ДТП, які грунтуються не лише на положеннях спеціального (страхового) законодавства, а й на нормах цивільного законодавства, зміст яких у відповідній частині не зазнав істотних змін. 
Сам по собі факт втрати чинності нормативним актом або викладення його в новій редакції не свідчить про втрату актуальності правових висновків Верховного Суду, якщо законодавцем не змінено зміст правового регулювання спірних правовідносин або відповідний висновок стосується загальних підходів до тлумачення норм права та оцінки доказів. 
Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 8 червня 2026 року.

Головуючий: Судді: