Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 
(заочне)

Справа №377/373/26 
Провадження №2/377/427/26 

19 червня 2026 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року Товариство з обмеженої відповідальністю «Юніт Капітал» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором №187724 від 13.06.2025 у розмірі 11 171,70 грн, яка складається із: 6 945,00 грн заборгованості за тілом, 3 725,70 грн заборгованості за відсотками та заборгованості за комісією 501,00 грн, а також стягнути судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 422,40 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.06.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 в електронній формі, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію», укладено кредитний договір про споживчий кредит № 187724 на суму 6 945,00 грн. Відповідач, діючи свідомо та добровільно, без будь-якого примусу чи тиску, виявивши намір отримати кредитні кошти, здійснив реєстрацію на офіційному веб-сайті кредитодавця. Кредитний договір складається з індивідуальної частини, яка містить персональні умови кредитування позичальника, графіку платежів та публічної частини, спільної для всіх клієнтів кредитодавця, розміщеної на сайті за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Зокрема, згідно з Правилами до укладення кредитного договору позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надано паспорт споживчого кредиту у вигляді додатку до оферти/проєкту кредитного договору. Під час реєстрації відповідач пройшов процедури встановлення особи та підтвердження її достовірності, надавши необхідні персональні дані для укладення кредитного договору. Первісний кредитор здійснив ідентифікацію та верифікацію позичальника на підставі отриманих від нього відомостей та документів, а також за допомогою системи BankID НБУ, що було передбачено та погоджено умовами кредитного договору. Позичальник приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом НОМЕР_1 , що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. На виконання умов кредитного договору 13.06.2025 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 4149-60XX-XXXX-1214 відповідача, що є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Окрім того, умовами кредитного договору передбачено проведення взаємозаліку, відповідно до якого надані кредитні кошти були спрямовані не лише на їх безпосереднє перерахування позичальнику на картковий рахунок, а й на зарахування зустрічних однорідних вимог шляхом погашення заборгованості позичальника за раніше укладеними кредитними договорами з кредитодавцем, на підтвердження даного факту первісний кредитор надав довідку. 10.10.2025 первісний кредитор та позивач уклали договір факторингу № 10102025, за умовами якого право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру. Відповідно до реєстру прав вимог № 2 від 05.11.2025 до договору факторингу та акту приймання-передачі реєстру прав вимог № 2 від 05.11.2025 до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить 12 371,70 грн, яка складається із: 6 945,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 3 725,70 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 501,00 грн - заборгованість по комісії; 1 200,00 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Дана сума також підтверджується випискою з особового рахунку за період 05.11.2025 - 20.02.2026. Вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у межах даного позову не заявляються, у зв`язку з чим загальний розмір грошових вимог до стягнення за позовом становить 11 171,70 грн ( а.с. 3-7). 
Ухвалою судді від 01 травня 2026 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 02 червня 2026 року, за клопотанням позивача витребувано докази в АТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.79-82). 
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України судовий розгляд справи відкладено на 16 червня 2026 року ( а.с. 97-98). 
Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки та копії ухвали суду від 02 червня 2026 року до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника Хлопкової М., що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( а.с.101-104). У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень щодо ухвалення судом заочного рішення ( а.с.6 зв.ст.). 
ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлялась в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким їй направлялась судова повістка, копія ухвали суду від 02 червня 2026 року за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній» ( а.с.91). У такому випадку відповідачка відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідачка не подала, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не направила, причини неявки суду не повідомила.
За наявності умов, передбачених статтями280-282 ЦПК України, суд ухвалює у справі заочне рішення. 
Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає приписам частини другої статті 247 ЦПК України.
Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( частина п`ята статті 268 ЦПК України). 
Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. 
Суд встановив, що 13 червня 2025 року з метою отримання кредитних коштів ОСОБА_1 заповнила на сайті ТОВ «ФК «Кредіплюс» заяву на видачу кредиту №100859037, яку 13.06.2025 о 15:36:54 підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 2fe12032 (а.с. 20). 
У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначила свої персональні дані, інформацію про місце роботи, проживання, іншу інформацію, яка необхідна для ідентифікації та оцінки фінансового стану позичальника. Просила ТОВ «ФК «Кредіплюс» на підставі договору видати їй кредит в розмірі 6 945, 00 грн в момент його підписання на умовах, вказаних в п.5 цієї Заяви та кредитного договору. 
ОСОБА_1 зазначила, що спосіб отримання публічної частини договору, інших документів та повідомлень від кредитодавця: Sms-повідомлень на Viber та/або WhatsApp чи інша форма повідомлень на вказаний нею номер мобільного телефону. 
13 червня 2025 року о 15:36:54 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 2fe12032 ОСОБА_1 ознайомилась та підписала паспорт споживчого кредиту. 
13 червня 2026 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) у формі електронного документа, підписаного, зокрема відповідачем 13.06.2025 о 15:36:54 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 2fe12032 ( а.с. 14-20).
Пунктом 1.1. договору визначено, що договір, що укладається позичальником, складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку( ів ) платежів, які містять персональні умови кредитування позичальника та загальної для всіх клієнтів кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті кредитодавця https://finx.com.ua за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку ( ів ) платежів, як невід`ємних частин (складових) кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту договір про споживчий кредит набуває чинності. 
Згідно з пунктом 2.1 договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.2.6. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно з п.2.6. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Пунктом 2.2.1. передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 6 945,00 грн, надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 1753, 82 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №180895 від 26.04.2025, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 3 246,58 грн на номер рахунку/картки позичальника № НОМЕР_2 у національній валюті; у розмірі 1944, 60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п.2.5 індивідуальної частини.
Відповідно до п. 2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 360,00% річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня, наступного за днем отримання кредиту позичальником, протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. 
Згідно з п. 2.4 договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено.
Пунктом 2.5 договору передбачено, що комісія за надання кредиту складає 1 944,60 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 28,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. 
Відповідно до п. 2.6 договору загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 13.06.2025 (дата надання кредиту) по 05.09.2025. 
Строк, на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати вказані в графіку платежів ( п. 2.6.1).
Додатком до договору про споживчий кредит №187724 від 13.06.2025 є графік платежів за кредитним договором, відповідно до якого сума кредиту за договором на 13.06.2025 складає 6 945,00 грн ( 5 000,00 грн- чиста сума кредиту та 1 944,60 грн- комісія). Дати платежів визначено через 14 днів у розрахунковому періоді, а саме: 27.06.2025, 11.07.2025, 25.07.2025, 08.08.2025, 22.08.2025 05.09.2025 у сумі по 1 779,45 грн ( а.с. 13 зв.ст.).
Матеріали справи також містять договір про споживчий кредит (публічну частину) в редакції, яка діє з 01.07.2024, затверджена наказом ТОВ «ФК «Кредіплюс» № 26-од від 26.06.2024, який разом із індивідуальною частиною договору складають договір про споживчий кредит (а. с. 14-19). 
До позовної заяви також додано Правила надання коштів та банківських матеріалів у кредит ТОВ «ФК «Кредіплюс» (затверджені наказом 25-од від 26.06.2024) (а. с. 21-33).
Відповідно до довідки від 16.01.2026 вих. № 206/16-01 ТОВ «ФК «Кредіплюс» повідомило про успішність операцій, зокрема, згідно з договором №1412/22-1 від 14.12.2022, укладеним з ТОВ «ФК «Контрактовий дім»: 13.06.2025 на суму 3 246,58 грн для перерахування позичальнику з призначенням платежу «видача кредиту № 187724 від 13.06.2025 ( а.с. 34-35). 
Довідкою ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 09.03.2026 вих. № 940/09-03 про проведення взаємозаліку за кредитним договором №187724 від 13.06.2025 підтверджено факт проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів, здійснені операції: загальна сума отриманого кредиту – 6 945,00 грн, з яких: сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку від 26.04.2025 №180895 – 1 753,82 грн, сума перерахована на картковий рахунок позичальника - 3 246,58 грн, комісія - 1 944,60 грн (а.с. 64-65). 
Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260512/54331-БТ від 19.05.2026, яку суд отримав на виконання вимог ухвали судді від 01 травня 2026 року, банківська картка № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) емітована на ім`я ОСОБА_1 , фінансовий номер телефону та номер телефону, який знаходиться в її анкетних даних: НОМЕР_5 ( а.с. 93).
Відповідно до виписки по рахунку, банківська картка № НОМЕР_3 , за період з 13.06.2025 по 18.06.2025 наявне зарахування коштів 13 червня 2026 року у сумі 3 246,58 грн (а.с. 94).
Згідно з карткою обліку виконання договору № 187724, складеною ТОВ «ФК «Кредіплюс», станом на 11.09.2025 рахується заборгованість у розмірі 12 371,70 грн, яка складається з: 6 945, 00 грн заборгованості по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн заборгованості по відсоткам, 501,00 грн заборгованості по комісії, 1 200,00 грн заборгованості по пені ( а.с. 50-51). 
10 жовтня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу №10102025, згідно з п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 42-46).
Відповідно до п. 3.3.1 договору факторингу фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання- передачі реєстру прав вимог по формі, встановленій у додатку № 3. 
05 листопада 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Кредіплюс» підписали акт приймання-передачі реєстру прав вимог №2 до договору факторингу №10102025 від 10.10.2025 ( а.с. 48). 
Згідно з витягом з додатку № 1 до договору факторингу №10102025 від 10.10.2025, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ ФК «Кредіплюс», реєстр прав вимоги №2, відступлено право вимоги до боржників, зокрема ОСОБА_1 за договором № 187724 від 13.06.2025 на загальну суму 12 371,70 грн, з яких: 6 945, 00 грн – заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн – заборгованість по відсоткам, 501,00 грн – заборгованість по комісії, 1 200,00 грн – заборгованість по штрафам і пені ( а.с. 47). 
11 листопада 2025 року згідно з платіжною інструкцією від 11.11.2025 №688 ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало ТОВ ФК «Кредіплюс» оплату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу №10102025 від 10.10.2025 та реєстром відступлення права вимоги №2 від 05.11.2025 (а.с. 49).
Як вбачається з виписки з особового рахунку за договором про споживчий кредит №187724 від 13.06.2025 ОСОБА_1 , станом на 20.02.2026 заборгованість складає 12 371,70 грн, з яких: 6 945, 00 грн – заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн – заборгованість по простроченим відсоткам, 501,00 грн – заборгованість по комісії, 1 200,00 грн – заборгованість по штрафним санкціям ( а.с.52). 
Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що
якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Водночас не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. 
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Суд встановив, що 13 червня 2026 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) у формі електронного документа, підписаного, зокрема, відповідачкою 13.06.2025 о 15:36:54 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 2fe12032 ( а.с. 14-20).
Отже, позивач довів факт укладення між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) в електронній формі, який підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені відповідач суду не надав.
Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у них умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
На підтвердження виконання первісним кредитором умов укладеного договору про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13.06.2025 позивач надав: довідку ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 16.01.2026 вих. № 206/16-01 про перерахування позичальнику кредитних коштів з призначенням платежу «видача кредиту № 187724 від 13.06.2025», довідку ТОВ «ФК «Кредіплюс» від 09.03.2026 вих. № 940/09-03 про проведення взаємозаліку за кредитним договором №187724 від 13.06.2025, якою підтверджено факт проведення взаємозаліку зобов`язань між сторонами в межах виконання умов кредитних договорів, про здійснення операцій: загальна сума отриманого кредиту – 6 945,00 грн, з яких: сума перерахована на погашення заборгованості за договором взаємозаліку від 26.04.2025 №180895 – 1 753,82 грн, сума перерахована на картковий рахунок позичальника - 3 246,58 грн, комісія - 1 944,60 грн ( а.с. 34-35,64-65). 
Належність ОСОБА_1 банківської картки № НОМЕР_3 підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260512/54331-БТ від 19.05.2026, яку суд отримав на виконання вимог ухвали судді від 01 травня 2026 року. Фінансовий номер телефону та номер телефону, який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 : НОМЕР_5 ( а.с. 93).
Номер зазначеного карткового рахунку був вказаний самим відповідачем при укладенні договору про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13.06.2025 у розділі V11 Реквізити сторін ( а.с. 13).
Відповідно до виписки по рахунку, банківська картка № НОМЕР_3 , за період з 13.06.2025 по 18.06.2025 наявне зарахування коштів: 13.06.2026 у сумі 3 246,58 грн (а.с. 94).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, як щодо укладення договору, так і неотримання зазначених коштів, тобто відповідачка не спростувала факту отримання кредиту, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивач довів обставини щодо укладення 13 червня 2026 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ОСОБА_1 в електронній формі договору про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13.06.2025, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у загальному розмірі 6 945,00 грн.
Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась та не надала жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора. 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). 
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В обґрунтування заявлених вимог позивач на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13.06.2025 від ТОВ «ФК «Кредіплюс» надав: копію договору факторингу №10102025 від 10.10.2025; копію акту приймання-передачі реєстру прав вимог №2 до договору факторингу №10102025 від 10.10.2025, складеного 05 листопада 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ ФК «Кредіплюс»; копію витягу з додатку № 1 до договору факторингу №10102025 від 10.10.2025, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Кредіплюс», реєстр прав вимоги №2, відповідно до якого відступлено право вимоги до боржників, зокрема ОСОБА_1 за договором № 187724 від 13.06.2025 на загальну суму 12 371,70 грн, з яких: 6 945, 00 грн – заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн – заборгованість по відсоткам, 501,00 грн – заборгованість по комісії, 1 200,00 грн – заборгованість по штрафам і пені; копію платіжної інструкції від 11.11.2025 №688, якою ТОВ «Юніт Капітал» перерахувало ТОВ «ФК «Кредіплюс» 11.11.2025 оплату за відступлення прав вимог згідно з договором факторингу №10102025 від 10.10.2025 та реєстром прав вимог №2 від 05.11.2025 (а.с. 42-49). 
Доказів того, що договір факторингу оскаржувався у судовому порядку або визнавалися судом недійними, у матеріалах справи відсутні, а тому є дійсним.
Як вбачається з виписки з особового рахунку за договором про споживчий кредит №187724 від 13.06.2025 ОСОБА_1 , станом на 20.02.2026 заборгованість складає 12 371,70 грн, з яких: 6 945, 00 грн – заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн – заборгованість по простроченим відсоткам, 501,00 грн – заборгованість по комісії, 1 200,00 грн – заборгованість по штрафним санкціям ( а.с.52). 
Відповідно до картки обліку виконання договору № 187724, складеної ТОВ «ФК «Кредіплюс», станом на 11.09.2025 рахується заборгованість 12 371,70 грн, яка складається з: 6 945, 00 грн заборгованості по основному боргу (тілу кредиту), 3 275,70 грн – заборгованості по відсоткам, нарахованим за період з 14.06.2025 по 05.09.2025, тобто в межах строку кредитування, передбаченого п. 2.6 кредитного договору та у розмірі 360% річних, як погоджено сторонами за умовами п. 2.3 договору, 501,00 грн – заборгованість по комісії, яка нарахована по 100,00 грн 11.07.2025, 25.07.2025, 08.08.2025, 22.08.2025 05.09.2025, 1 200,00 грн – заборгованість по пені ( а.с. 50-51). 
Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №187724 від 13.06.2025 у розмірі 11 171,70 грн, яка складається із: 6 945,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 3 725,70 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, заборгованості по комісії 501,00 грн.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказів сплати відповідачкою заборгованості за основним боргом ( тілом кредиту) в розмірі 6 945, 00 грн, процентами в розмірі 3 725,70 грн, нарахованими за період з 14.06.2025 по 05.09.2025, тобто в межах строку кредитування, матеріали справи не містять.
Тому суд погоджується з доводами позивача про наявність заборгованості за кредитним договором №187724 від 13.06.2025 у сумі 6 945, 00 грн по основному боргу (тілу кредиту) та у сумі 3 725,70 грн по нарахованим в межах строку кредитування процентам.
Виходячи з викладених обставин та встановлених правовідносин, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором №187724 від 13.06.2025 підлягають задоволенню в частині стягнення 6 945, 00 грн заборгованості по основному боргу (тілу кредиту) та 3 725,70 грн заборгованості по нарахованим в межах строку кредитування процентам, всього на суму 10 670,70 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії, суд виходить з такого. 
Як вбачається з картки обліку виконання договору № 187724, складеної ТОВ «ФК «Кредіплюс», заборгованість по комісії нарахована: 27.06.2025 у сумі 1,00 грн та по 100,00 грн 11.07.2025, 25.07.2025, 08.08.2025, 22.08.2025 05.09.2025, всього на суму 501,00 грн ( а.с. 50). 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.5 договору кредиту За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Пунктом 2.5 кредитного договору №187724 від 13.06.2025 передбачена комісія за надання кредиту у розмірі 1 944,60 грн, яка сплачена відповідачем одноразово в день отримання кредитних коштів, про що позивач надав суду відповідну довідку. 
Згідно з пунктом 2.4 договору №187724 від 13.06.2025 знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. 
Отже, оскільки зазначений тариф комісії за обслуговування кредиту не містить конкретного переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то включення позивачем до суми заборгованості за договором складової заборгованості по оплаті за управління та обслуговування кредиту ( за комісією) є необґрунтованим з вищевказаних підстав.
Враховуючи те, що пунктом 2.4 договору про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13.06.2025 встановлено плату за управління та обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає, що вказане положення є нікчемним.
У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості по оплаті комісії у сумі 501,00 грн задоволенню не підлягають. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини першої- п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначено у пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною першою статті 26 цього Закону визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У попередньому ( орієнтовному) розрахунку витрат на правову допомогу, наведеному у позовній заяві, зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу позивача становлять 7 000,00 грн.
Суд встановив, що адвокат адвокатського бюро «Тимошенко та партнери» Тимошенко О.О. надавав позивачу ТОВ «Юніт Капітал» професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правничої допомоги №20/02/26-02 від 20.01.2026 та довіреності, виданої 12.02.2026 директором ТОВ «Юніт Капітал», якою уповноважено Тимошенка О.О. бути представником ТОВ «Юніт Капітал» в суді, свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю №4267/10 ( а.с53-54,57,58 ). 
Пунктом 3.1 договору про надання правничої допомоги №20/02/26-02 від 20.01.2026 визначено, що отримання винагороди адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору ( додаток № 1 до договору) (п. 3.3. договору). Гонорар сплачується шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на рахунок Адвокатського бюро ( п. 3.7. договору).
21 січня 2026 року між Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» в особі керуючого бюро- адвоката Тимошенка О.О. та ТОВ «Юніт Капітал» в особі директора Хлопкової М.С. укладено додаткову угоду № 25771398243 до договору про надання правничої допомоги №20/02/26-02 від 20.01.2026, відповідно до п.1 якої клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів, по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема, щодо ОСОБА_1 за кредитним договором № 187724 від 13.06.2025 (а.с. 55).
Згідно з актом прийому-передачі наданих послуг ( даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №20/02/26-02 від 20.01.2026), укладеного 20 лютого 2026 року між виконавцем адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» та клієнтом ТОВ «Юніт Капітал», виконавець надав, а клієнт отримав наступні послуги: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 187724 від 13.06.2025 – 2 години ( вартість послуг 5 000,00 грн); вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є ОСОБА_1 за кредитним договором № 187724 від 13.06.2025 – 2 години (вартість послуг 1 000,00 грн); підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 187724 від 13.06.2025 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 - 1 година (500,00 грн); підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 187724 від 13.06.2025 на рахунок боржника, яким є ОСОБА_1 -1 година ( вартість послуг 500,00 грн), всього на суму 7 000,00 грн ( а.с.56).
Відповідач клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не подала. 
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено ( див. постанову Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, витрати у сумі 7 000 грн є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Вказані витрати є фактичними і неминучими, оскільки позивачу необхідна була правова допомога для звернення до суду з позовною заявою для захисту свого порушеного права. 
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 685,00 грн, виходячи з такого розрахунку: 10 670,70 грн х 100 %: 11 171,70 грн = 95,5 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 7 000,00 грн х 95,5%:100% = 6 685,00 грн. 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у сумі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 37629 від 08.04.2026 (а.с.1). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 2. 
З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 2 542,60 (2 662,40 грн х 95,5 % : 100%). 
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором про споживчий кредит №187724 (індивідуальна частина) від 13 червня 2025 року у розмірі 10 670 гривень 70 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати на оплату судового збору в сумі 2 542 гривні 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 685,00 гривень. 
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок № 34, офіс 333, місто Київ. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне заочне рішення суду складено 19 червня 2026 року.
Суддя  Н. С. Бабич