Номер провадження 2/754/2651/26
Справа №754/20370/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

29 квітня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді  Скрипки О.І.
при секретарі   Моторенко К.О.,
за участю відповідача  ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1369-7108, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 10 100,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена % ставка - 1,2 % в день; стандартна % ставка - 1,5 % в день. 
Як зазначє позивач, відповідач не виконує зобов`язань за вказаним договором, в зв`язку із чим станом на 13.10.2025 року має заборгованість в розмірі 45 814,58 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 9489,44 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 36 325,14 грн. В той же час, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 2530,54 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 43 284,04 грн. 
Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 9489,44 грн.; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 33 794,60 грн., що разом становить 43 284,04 грн.,  а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 05.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
27.02.2026 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , який ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 29.04.2026 року повернуто заявнику без розгляду.
Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просить розглянути справу в його відсуність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково, не згодна з сумою процентів, вважає їх завищеними. 
Заслухавши думку відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.03.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем в електронному вигляді за допомогою Веб-сайту (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1369-7108, для підписання якого відповідачем використано одноразовий ідентифікатор С7887, направлений на зазначеним ним номер телефону.
З тексту договору вбачається, що даний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого Кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором (Графік платежів за Договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений;.
Відповідно до п.п.2.3, 4.1, 4.8, 4.9, 4.10, 4.12, 4.14 кредитного договору, кредитодавець надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 1 1000,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; стандартна % ставка - 1,5 % в день; дата повернення (виплати) кредиту - 17.01.2025 року; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 52 156,84 грн. та включає в себе суму кредиту, комісію та проценти за користування кредитом.
З додатку № 3 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів)» вбачається, що розмір процентів за умови застосування зниженої процентної ставки в розмірі 1,2 % в день за період з 24.03.2024 року по 17.01.2025 року мав становити 32 433,47 грн.
З додатку № 4 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів)» вбачається, що розмір процентів за умови застосування зниженої процентної ставки в розмірі 1,5 % в день за період з 24.03.2024 року по 17.01.2025 року мав становити 40 541,84 грн.
Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 24.03.2024 року, позивачем здійснено зарахування коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 , що вказаний у кредитному договорі.
Факт укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не оспорено та не спростовано. Крім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем на виконання умов договору здійснено часткову оплату, тобто вчинено конклюдентні дії.
Як зазначає позивач, відповідач у повному обсязі не виконала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно наданих ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунків станом на 13.10.2025 року складає 45 814,58 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 9489,44 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 36 325,14 грн.. 

При цьому, позивач зазначає про те, що було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 2530,54 грн. за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 43 284,04 грн., що складається з прострочена заборгованість за кредитом - 9489,44 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 33 794,60 грн.
Вирішуючи спір по суті, суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як було встановлено, відповідач не виконала свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1369-7108 від 24.03.2024 року. 
При цьому стороною відповідача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження неукладення нею вказаного договору та виконання нею своїх зобов`язань.
В той же час, з наданих доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання.
Стороною відповідача не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач не укладала з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вказаного вище кредитного договору. Зокрема, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитних договорів від її імені, нею до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за договором про відкриття кредитної лінії № 1369-7108 від 24.03.2024 року, проте не виконувала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти в повному обсязі не повернула. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9489,44 грн., а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.
Однак суд не погоджується з нарахування процентів позивачем та зазначає наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачу нараховані проценти за період з 24.03.2024 року по 18.05.2024 року за зниженою процентною ставкою в розмірі 1,2 % в день та з 19.05.2024 року по 17.01.2025 року за стандартною відсотковою ставкою, в розмірі 1,5 % в день на загальну суму 36 325,14 грн.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17розділ IV «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).
Договір № 1369-7108 був укладений 24.03.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому період передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.
На підставі наведеного, умови кредитного договору у цій справі, щодо нарахування процентів за зниженою процентною ставкою у розмірі 2,5% в день та за стандартною процентною ставкою у розмірі 2,5% в день у продовж 300 днів з 20.04.2024, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей період слід застосовувати процентну ставку у розмірі 1% в день.
Відповідно, розмір заборгованості за відсотками по даному кредитному договору мав становити 30 300,00 грн. (10 100 грн х 1% х 300 днів).
Також, судом враховано, що відповідачем проведено ряд оплат, а саме: 05.04.2024 року - 708,52 грн., 06.04.2024 року - 1696,80 грн., 19.04.204 року - 708,52 грн., 20.04.2024 року - 1696,80 грн., 04.05.2024 року - 2405,00 грн., а всього 7215,96 грн.
З вказаної суми 1515,00 грн. було зараховано на погашення комісії, 610,56 грн. зараховано на погашення тіла кредиту, решту 5 090,40 грн. зараховано на погашення процентів.
Таким чином, після проведеного судом перерахунку розміру процентів за ставкою 1 % в день та визначення суми процентів в розмірі 30 300,00 грн., за вирахуванням сплаченої відповідачем суми в розмірі 5090,40 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за процентами має становити 25 209,60 грн.
Однак, після здійснення перерахунку судом процентів, які підлягають стягненню з відповідача, суд вважає, що вони є несправедливі у розумінні до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів", та суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.
Вимога про нарахування та сплату процентів в такому розмірі не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є явно завищена. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми процентів спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідно до вимог даного закону несправедливими є, зокрема, нарахування компенсаційних витрат, які понад 50% перевищують суму отриманої споживчої продукції та послуг.
Слід зауважити, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку, щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Ті самі висновки викладені у постанові Верховного суду України від 12.02.2025 року у справі № 679/1103/23.
Суд вважає, що нараховані проценти позивачем є неспівмірні з тілом кредиту, суперечать принципам розумності та добросовісності, та на підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, про зменшення суми нарахованих процентів. У зв`язку із чим, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за процентами в розмірі 10 100,00 грн. В решті позовних вимог в частині стягнення процентів слід відмовити.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19 589,44 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9489,44 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 10 100,00 грн. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову повністю чи відмову у повному обсязі не дають.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1096,33 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ,  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,код 38548598,  заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1369-7108 від 24.03.2024 року в розмірі 19589,44 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9489,44 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 10100 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1096,33 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: