Справа № 604/1186/25
Провадження № 2/604/65/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року селище Підволочиськ 
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Федорович І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4361837 від 05 лютого 2024 року, яка становить 35 622,73 грн та складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту – 4999,98 грн, простроченої заборгованості за сумою процентів – 28 122,75 грн, та простроченою заборгованістю за штрафом - 2500,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 05 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4361837, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальнику кредит у сумі 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, повернення кредиту та сплату комісії і процентів відповідачем не було внесено. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак ОСОБА_1 порушила умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом. 
14.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу № 14/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4361837 від 05.02.2024. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищевказану заборгованість, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та відкрито провадження у справі.
06.01.2026 на вимогу суду надійшла відповідь з БанкуАТ «Райффайзен Банк» про те, що на імя ОСОБА_1 було емітовано банківську карту № НОМЕР_1 , Банк долучив виписку по картці ОСОБА_1 , відповідно до якої 05.02.204 на карту ОСОБА_1 було зараховано 5000,00 грн.
27.02.2026 надійшла заява у справу про вступ у справу як представника відповідача від адвоката Драус О.О., просила надати їй доступ до електронної справи в підсистемі Електронний суд.
Судом було надано доступ адвокату відповідача до справи в підсистемі Електронний суд. 
26.03.2026 від адвоката через канцелярію надійшло клопотання про витребування доказів, без подання такого через Електронний суд та без доказів надіслання копії клопотання Позивачу, тому судом ухвалою від 26.03.2026 клопотання повернуто без розгляду, зобов`язано відповідача подати контррозрахунок спірної суми заборгованості.
01.04.2026 повторно через Електронний суд надійшло аналогічне клопотання від представника Відповідача, у якому Відповідач просив витребувати оригінали документів, які стосуються передачі прав вимоги за Договором факторингу, просив зобов`язати Відповідача (вочевидь, Позивача) здійснити перерахунок відсотків за користування кредитом, відмовити в задоволенні позовних вимог в частині комісії та штрафу, зменшити розмір судових витрат, зокрема витрат на правничу професійну допомогу до 2000,00 грн.
04.04.2026 від Позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких Позивач просив відмовити в клопотанні про витребування доказів, оскільки Відповідач порушив строки для подання такого клопотання та не просить їх поновити
20.04.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подати докази щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором. У клопотання також зазначено, що відповідач має намір особисто прибути в судове засідання та подати докази про сплату заборгованості в повному обсязі по кредитному договору, однак на даний час знаходиться поза межами області. 
Відповідач контррозрахунку спірної суми заборгованості не подавав.
Суд відклав розгляд справи на 19.05.2026. 
19.05.2026 відповідач та її представник не з`явилися в судове засідання, клопотань чи заяв не подано.
Суд відклав розгляд справи до 22.05.2026 та до 08.06.2026.
08.06.2026 від представника Відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено про те, що відпала потреба у витребуванні доказів, а тому клопотання про витребування доказів просить залишити без розгляду, зазначає, що відповідачка повернула частину боргу в розмірі 3749,00 грн, про що просить долучити копію банківської виписки, просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу, долучено довідку про склад сімї Відповідачки, вона сама утримує малолітню дитину.
Суд ухвалами від 08.06.2026 та від 22.06.2026 просив позивача надати уточнений розрахунок спірної суми боргу та/або пояснення стосовно розрахунку спірної суми боргу (тривалості спірного періоду розрахунку (кількість днів), щодо зазначення кількості днів у реєстрі боржників, щодо розміру процентної ставки (зокрема, щодо застосування зниженої процентної ставки та застосування індивідуальної знижки).
Так, суд звернув увагу на те, що з Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №14/11/2024 вбачається, що кількість днів прострочення – 195, загальна сума заборгованості – 35622,73 грн. Однак з Розрахунку спірної суми, наданої Позивачем вбачається, що розрахунок здійснено з 05.02.2024 по 14.11.2024, що дорівнює =284 днів (а не 195). Окрім того, на аркуші 6 Позовної заяви Позивач зазначає, що "у зв`язку з частковим виконанням позичальником кредитного договору та часткового погашення кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» було застосовано індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку та перераховано графік платежів до вказаної вище дати за зниженою процентною ставкою". Разом з тим, з Розрахунку заборгованості не вбачається перерахунку заборгованості за заниженою процентною ставкою.
23.06.2026 від Позивача надійшли письмові пояснення по розрахунку суми боргу. 
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд дійшов такого висновку.
Суд встановив, що 05.02.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір про споживчий кредит № 4361837, на суму кредиту у розмірі 5000,00 грн строком на 360 днів на споживчі потреби, періодичність платежів – кожні 30 днів.
Відповідно до п. 1.4.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Відповідно до п.1.4.2 Договору знижена процентна ставка становить 0,01 % за кожен день користування кредитом та передбачає певні умови користування. 
Відповідно до пункту 2.1. Договору, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти номер НОМЕР_2 .
Згідно із пунктом 5.4.1. Договору позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування, штрафні санкції та інші платежі, передбачені Договором.
Згідно з Договором, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Лінеура Україна» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» (Pay Tech) від 14.11.2024 між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку від 03.01.2024.
Від Банку «Райффайзен Банк» надійшла інформація та виписка по рахунку ОСОБА_1 , що на її банківську карту 05.02.2024 були зараховані кошти в розмірі 5000,00 грн.
З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 оплатила 14 грн (03.03.2024) +3625,71 грн (03.04.2024)+ 3749,99 (02.07.2024) грн = 7389,7 грн, які були зараховані Позивачем в погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. 
Розрахунок спірної суми боргу здійснено за 284 календарні дні з 05.02.2024 по 14.11.2024 (укладення Договору факторингу) з урахуванням пільгового періоду – 30 днів з 0,01% ставкою, за які нараховано 15 грн процентів за користування кредитом (14 грн з яких відповідачка оплатила). Надалі Позивач застосував процентну ставку у розмірі 2,5 % за день, за 254 дні.
14.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір факторингу № 14/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4361837 від 05.02.2024. 
До Договору факторингу долучено: витяг з реєстру боржників, з якого вбачається боржник ОСОБА_1 , кредитний договір від 05.02.2024 № 4361837, кількість днів прострочення – 195, сума боргу – 35622, 73 грн; Акт приймання-передачі реєстру боржників до Договору факторингу, платіжна інструкція про оплату за передачу прав вимоги за Договором факторингу від 14.11.2024.
Матеріалами справи підтверджується правомірність переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором. 
Норми права, застосовані судом.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 509 ЦК України регламентовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до статей 526, 530, 610, ч. 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Щодо розрахунку суми боргу.
Відповідно до п. 4.6.1 Договору у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу – сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом. 
Позивач зазначає, що Відповідачка виконала умови для застосування щодо неї зниженої процентної ставки з 05.02.2024 по 05.03.2024, за вказаний період правомірно було нараховано 15 грн процентів за користування кредитом (14 грн оплачено). 03.04.2024 Відповідачка здійснила платіж у розмірі 3625, 72 грн, та виконала черговий платіж за графіком. Водночас наступний платіж мав бути оплачений за графіком 04.05.2024 , однак Відповідач його не внесла та виникло прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 1.4.2 Договору застосування зниженої процентної ставки є виключно правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лишеза умови виконання вимог для її застосування.
Суд звертає увагу, що у 2024 році повинна діяти процентна ставка за користування крединтми коштами за споживчим кредитом у розмірі 1%.
Суд бере до уваги, що пунктом 5 розділу І Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-IX), який набрав чинності 24 грудня 2023 року, було внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування".
Зокрема, відповідними абзацами підпункту 6 пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено новими частинами, серед яких частина п`ята, яка імперативно встановлює загальне правило: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %"
Водночас цим же пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX (а саме відповідними абзацами його підпункту 13) розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 17 такого змісту: "17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %"
Отже, обидві вказані зміни - як щодо встановлення загального ліміту ставки в 1 %, так і щодо тимчасового передіного періоду та лімітів у 2,5 % та 1,5 %, були врегульовані єдиною законодавчою нормою: пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX.
Порядок застосування вказаних норм у часі визначений окремо. Так, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX чітко визначено, що дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (зокрема, норма про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, та норма щодо тимчасового періоду) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
Ураховуючи загальні принципи дії актів цивільного законодавства у часі, а також пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX норма частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції Закону № 3498-IX) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після 24 грудня 2023 року. Також ця норма застосовується до договорів, що укладені раніше, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності цим Законом.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що з огляду на приписи частини третьої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони підлягає особливому правовому захисту (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011).
З огляду на таку об`єктивну нерівність сторін у правовідносинах споживчого кредитування, під час застосування та тлумачення норм законодавства суди зобов`язані керуватися загальноправовим принципом, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 240/4894/23. Згідно з висновками Верховного Суду принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як in dubio pro persona або in dubio pro homine (латинською мовою), що означає "у вагомих сумнівах - на користь людини". Принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.
Натомість при укладенні нових договорів з 24 грудня 2023 року фінансові установи зобов`язані дотримуватися імперативної вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування", встановлюючи ставку не більше 1% на день.
У справі, що розглядається, кредитний договір із Відповідачем був укладений після набрання чинності Законом № 3498-IX. З огляду на викладене, пункт 17 Перехідних положень щодо дозволеної ставки 2,5% та 1,5% не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки це погіршує становище споживача. Правомірним є застосування виключно загальної норми - обмеження денної процентної ставки на рівні 1%. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").
Тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості процентів, наданий Позивачем, оскільки він ґрунтується на нікчемних умовах договору, та здійснює власний перерахунок в межах максимальної дозволеної законом ставки 1% на день.
Відтак, сума процентів за користування кредитом наступна: 254дні помножити на 1 % помножити на 4999,9 грн = 12699,70 грн +0,1 грн (за 30 днів), однак за мінусом оплачених платежів = 5310,1 грн.
Підстави для стягнення штрафу за порушення грошового зобов`язання відсутні із огляду на дію спеціальної норми пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яка звільняє позичальників за кредитним договором від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань під час воєнного стану. Позивач не має права вимагати стягнення з боржника додаткових коштів у виді неустойки (штрафу, пені) за порушення грошового зобов`язання у кредитних правовідносинах за період прострочення, що припав на період дії воєнного стану. Цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Висновок суду.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У спорах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 28 січня 2026 року у справі № 641/8415/23).
У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, та довів прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.
Від Відповідачки не надходило доказів про повну оплату основної суми боргу та процентів за користування кредитом.
Суд дійшов висновку про задволення позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 4999,9 грн, процентів за користування кредитом у розмірі - 5310,1 грн, у сукупному розмірі - 10 310,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник позивача просить стягнути з відповідача 8000,00 грн витрат на правову допомогу.
На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: ордер на надання парвничої допомоги від 02.07.2025 ; договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та АО «АПОЛОГЕТ»; акт наданих послуг №123 від 08.10.2025; детальний опис наданих послуг до акту від 08.10.2025 за договором про надання правової (правничої) допомоги; платіжна інструкція від 21.05.2025.
Суд враховує, що відповідачка подала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (пункт 148 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 145 зазначеної вище постанови).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Зокрема, частина третя статті 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У цій справі суд не вбачає відповідності (дотримання вимог співмірності) між заявленими витратами та складністю справи. Розмір витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Цей спір кваліфікується як малозначний, розглядався без участі представника позивача у судовому засіданні. Позовна заява відповідає типовій (шаблонній) формі в однотипних справах, її складання не повинно вимагати значних процесуальних зусиль чи глибокого аналізу чинного законодавства.
Отже, беручи до уваги також значення справи для сторін, де позивачем є фінансова компанія, а відповідачка - фізична особа, суму позову, суд визнав, що заявлені судові витрати на оплату послуг адвоката у визначеному розмірі є надмірними та такими, що можуть створити необґрунтований тягар для відповідачки. З огляду на ці обставини, обґрунтований та розумний розмір судових витрат на оплату послуг адвоката у цій справі не повинен перевищувати, на думку суду, 3 000,00 грн. Такий розмір є достатнім для покриття мінімальних, але об`єктивно необхідних витрат позивача, відповідає принципам пропорційності та розумності.
Судовий збір. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню пропорційно судовий збір у розмірі 701,1 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 142, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
задоволити частково позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №4361837 від 05.02.2024 у сукупному розмірі 10 310,00 грн (десять тисяч триста десять гривень).
У решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 703,00 грн.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 3000,00 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 - місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» - юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, м. Львів, 79018, код ЄДРПОУ 35234236

Повне рішення складено у відсутності сторін, без проголошення - 06.07.2026.

Суддя    І. В. Федорович