Номер провадження: 22-ц/813/3342/26 
Справа № 511/1738/13-ц
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С. Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Надра» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі – ТОВ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між ОСОБА_2 і Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі – ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір № 05/03/2008/840-К/351, за умовами якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 197 612,00 дол. США строком до 18 березня 2033 року.
21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351.
21 березня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0,08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.
Оскільки ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором не виконує, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351 в розмірі 351 767,52 доларів США, що еквівалентно 2 811 677,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 196 141,6 доларів США, що еквівалентно 1 567 757,89 грн; заборгованість з відсотків за користування кредитом – 119 030,75 доларів США, що еквівалентно 951 412,78 грн; пеня за прострочення сплати кредиту – 16 834,21 доларів США, що еквівалентно 134 555,84 грн; штраф за порушення виконання умов договору – 19 761,20 доларів США, що еквівалентно 157 951,27 грн.
Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року позов задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 351 767,52 доларів США та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 441,00 грн.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Постановою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 26 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями по даній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Таварткіладзе О.М., судді Сєвєрова Є.С. Погорєлова С.О.
Таким чином рішення суду переглядається в апеляційному порядку лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як поручителя за виконання основного зобов`язання за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 .
В іншій частині рішення суду не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.
Будучи в розумінні ст.ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання призначене на 12.05.2026 року о 14:30 годину учасники справи не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення судового засідання та/або про розгляд справи в режимі відеоконференції не надходило. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 12.05.2026 року учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників (відповідачів), які відсутні у судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі у судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою-п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.
Задовольняючи позов, стягуючи солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 351 767,52 доларів США та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 441 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, який забезпечений порукою, не виконує, кредит не сплачує, а тому є підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитись не може.
Судом встановлено наступні обставини, що:
- 21 березня 2008 року між ОСОБА_2 і Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі – ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір № 05/03/2008/840-К/351, за умовами якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 197 612,00 дол. США строком до 18 березня 2033 року.
- 21 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351.
- 21 березня 2008 року між банком і ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого на забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 передав дві земельні ділянки, кожна площею 0,08 га, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області.
- від виконання взятих на себе зобов`язань позичальник та поручитель ухиляються, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2008 року № 05/03/2008/840-К/351 в розмірі 351 767,52 доларів США, що еквівалентно 2 811 677,78 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 196 141,6 доларів США, що еквівалентно 1 567 757,89 грн; заборгованість з відсотків за користування кредитом – 119 030,75 доларів США, що еквівалентно 951 412,78 грн; пеня за прострочення сплати кредиту – 16 834,21 доларів США, що еквівалентно 134 555,84 грн; штраф за порушення виконання умов договору – 19 761,20 доларів США, що еквівалентно 157 951,27 грн.
Колегія суддів виходить з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов`язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором (п. 3.1 договору поруки).
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц.
Як вже зазначалось, кредитний договір № 05/03/2008/840-К/351 від 21.03.2008 року укладений на строк до 18 березня 2033 року.
У період з березня 2008 року до квітня 2009 року включно ОСОБА_2 періодично сплачував щомісячні платежі за кредитом, а з травня 2009 року періодичні платежі взагалі перестав сплачувати
Досудова вимога кредитором направлена 15 квітня 2013 року, в межах строку дії кредитного договору, а до суду з відповідним позовом позивач (кредитор) звернувся 17.06.2013 року (згідно дати на поштовому штемпелі т. 1 а. с. 27 зворот), тобто в межах 6-ти місячного строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин. 
Тобто, припинення поруки відбулось лише за відповідними частинами основного зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості у відповідній частині, а не про припинення поруки в цілому.
Враховуючи наведене, порука ОСОБА_1 та її солідарна відповідальність з ОСОБА_2 за кредитним договором обмежується останніми 6 місяцями, що передували зверненню Банку до суду.
Тобто порука ОСОБА_1 припинилася щодо періодичних платежів з повернення кредиту, сплати процентів, розрахунку пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту, пені за несвоєчасне погашення процентів по тілу кредиту, що утворилися внаслідок не здійснення боржником періодичних платежів до 17.12.2012 року.
Виходячи з того, що позивачем не наведено розрахунку заборгованості по тілу кредиту саме в розрізі щомісячних платежів, а зазначено суму заборгованості по тілу кредиту в цілому, і зі змісту самого кредитного договору від 21.03.2008 року вбачається лише сума щомісячного мінімального обов`язкового платежу 2 260 доларів США, до якого входить тіло кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі цих платежів за один місяць.
Колегія суддів виходячи з наведеного звертає увагу, що кредит виданий в загальній сумі 197 612 доларів США на 25 років або на 300 місяців.
Враховуючи, рівність періодичних платежів, середній місячний платіж з повернення тіла кредиту становить 658,70 доларів США (197 612 / 300).
Відповідальність поручителя обмежується останніми 6 місяцями, що передували зверненню до суду з позовом 17.06.2013 року та тими платежами по тілу кредиту, по яким строк настав саме у зв`язку з реалізацією кредитором права на повернення кредиту достроково, тобто за 237 місяців до 18.03.2033 року.
Тому до сплати в солідарному порядку відноситься заборгованість по тілу кредиту, яка розраховується наступним чином: 6 місяців х 658,70 доларів США = 3 952,26 доларів США; 237 місяців х 658,70 доларів США = 156 111,30 доларів США, а всього стновить 3 952,26 + 156 111,30 = 160 064,16 доларів США.
Крім того, солідарному стягненню також підлягає заборгованість за 6 місяців, що передували зверненню до суду з позовом за процентами за користування кредитом, а саме з 17.12.2012 року до 31.03.2013 року (кінцева дата розрахунку заборгованості), тобто 7 502,06 доларів США, а також пеня за прострочення сплати кредиту – 5 307,10 доларів США та штраф за порушення виконання умов договору – 19 761,20 доларів США.
Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно становить 192 634,52 доларів США (160 064,16 + 7 502,06 + 5 307,10 + 19 761,20).
Решта заборгованості за кредитним договором у розмірі 159 132,00 доларів США (351 767,52 – 192 634,52) підлягає стягненню з боржника ОСОБА_2 одноособово, тому до поручителя ОСОБА_1 як солідарного боржника в цій частині вимог слід відмовити у зв`язку з припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних відносин.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», як правонаступника ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 634,52 доларів США; стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», як правонаступника ПАТ «К/Б «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 159 132,00 доларів США та залишенням без задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», як правонаступника ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 159 132 доларів США.
У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Внаслідок перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку 192 634,52 доларів США, що становить ~ 55% від заявлених позовних вимог. Решта заявлених вимог задоволена по відношенню до відповідача ОСОБА_2 одноособово, а у відношенні до скаржника ОСОБА_1 в цій частині вимог відмовлено.
За подання позову до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 441 грн. Тому судовий збір підлягає перерозподілу з урахуванням пропорційності задоволених вимог.
Отже, на солідарну частину стягнення припадає 55% від заявлених і задоволених судом вимог, що становить 1 892,55 грн. Такий розмір судового збору підлягає стягненню з обох відповідачів у рівних частках, тобто по 946,27 грн. 
Решта сплаченого позивачем судового збору припадає на частину задоволених вимог про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 одноособово, у зв`язку з чим з останнього слід також стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 1 548,45 грн, а всього 2 494,72 грн (1 548,45 + 946,27).
Крім того, ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення суду у розмірі 605,60 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 2580,75 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 6 682 грн.
Ураховуючи, що внаслідок повторного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 її вимоги за апеляційною скаргою задоволені на 45%, то з позивача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 4 440,76 грн (605,6 + 2580,75 + 6682 = 9 868,35 х 45%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Тому з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 494,49 грн (4 440,76 – 946,27).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 липня 2013 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ 42251700), як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 192 634,52 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ 42251700), як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 159 132 доларів США.
Вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» у розмірі 159 132 доларів США – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ 42251700), як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір у розмірі 2 494,72 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ 42251700), як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3 494,49 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 27.05.2026 року.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова