545/5037/25 
2/532/276/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 р.  м. Кобеляки 

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:
судді - Омельченко І.І.,
за участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,
учасники справи:
позивач - ТОВ «Процент»,
представник позивача - адвокат Руденко К.В.,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2025 року з Полтавського районного суду Полтавської області до Кобеляцького районного суду Полтавської області за підсудністю надійшла позовна заява ТОВ «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 14.08.2024 року між ТОВ «Процент» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 16994, відповідно до умов якого, відповідачка отримала кредит у розмірі 4600,00 гривень, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних). Товариство виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в обсязі та в строк, визначений умовами кредитного договору. В межах строку кредитування відповідач зобов`язана сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Однак відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, не повернула суму кредиту, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 28343,25 гривень, з яких: 4590,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 23753,24 гривень - заборгованість за відсотками за період з 14.08.2024 року по 14.08.2025 року, які нараховані за ставкою 1,50 % від суми кредиту за кожен день користування (547,50 % річних) згідно пункту 1.2 кредитного договору та Графіку платежів. Позивач здійснив розрахунок денної процентної ставки відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» на день укладення цього кредитного договору з урахуванням пункту 17 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимальної денної процентної ставки в розмірі 1,50 %. 
Таким чином, представник позивача ТОВ «Процент» прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 16994 від 14.08.2024 року в розмірі 28343,25 гривень, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2025 року позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області (а.с.19-20).
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 04 грудня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.27-28).
Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 травня 2026 року постановлено ухвалити заочне рішення.
Представник позивача ТОВ «Процент» - адвокат Руденко К.В. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не подала, будь-яких заперечень проти позову, заяв, клопотань чи пояснень з приводу позовних вимог по суті до суду від відповідача не надходило.
Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.
Судом установлено, що 14.08.2024 року між ТОВ «Процент» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16994 (а.с.36-40). 
Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 4600,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим Договором.
Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком № 1 до цього Договору (пункт 1.3 Договору).
Процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 % від суми кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 547,50 %) (пункт 1.2 Договору).
Нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування Кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної в Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (пункт 4.2 Договору).
Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові (пункт 1.7 Договору).
Даний договір укладається в інформаційно-комунікаційній системі на сайті https://procent.com.ua відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1 Договору).
Цей Договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та електронним підписом із електронною позначкою часу та/або електронної печатки з електронною позначкою часу уповноваженою особою Товариства. Договір створений та збережений в ІКС Товариства, перетворений електронними засобами у візуальну форму (пункт 8.1 Договору).
Підписуючи даний Договір, позичальник засвідчує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на вебсайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (пп. 8.2.1 п. 8.2 Договору).
Судом установлено, що кредитний договір № 16994 від 14.08.2024 року, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, інформаційне повідомлення підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 128005, а Паспорт споживчого кредиту - 947062 (а.с.40-45). 
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cт. 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Нормами частин 3, 6, 7, 8, 12 статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
У статті 12 Закону закріплено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону).
Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір № 16994 від 14.08.2024 року не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року по справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року по справі № 757/40395/20-ц.
Підписавши договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 засвідчила, що вона погодилася на отримання грошових коштів у кредит саме на умовах, що визначені в договорі № 16994 від 14.08.2024 року. Сторони узгодили всі істотні умови надання грошових коштів у кредит, а отже, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.
Таким чином, кредитний договір № 16994 від 14.08.2024 року укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Процент» виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 4600,00 гривень на картку № НОМЕР_1 (а.с.46).
На виконання ухвал Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2026 року та 01 квітня 2026 року АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , була емітована платіжна картка № НОМЕР_3 , на яку був зарахований платіж у сумі 4600,00 гривень від 14.08.2024 року, що підтверджується випискою про рух коштів за даною платіжною карткою за період з 14.08.2024 по 19.08.2024 (а.с.101-103,116-117,129-132).
Відповідачкою не спростовано факт перерахування їй кредитних коштів у сумі 4600,00 гривень на карту № НОМЕР_3 .
Тому суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 4600,00 гривень.
ОСОБА_1 частково виконувала свої зобов`язання за кредитним договором № 16994 від 14.08.2024 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачка здійснила оплату на загальну суму 1390,00 гривень, з яких: 10,00 гривень зараховані банком на погашення тіла кредиту, 1380,00 гривень - на погашення відсотків (а.с.47-52).
Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року по справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі № 127/23910/14- ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Станом на 22.10.2025 року заборгованість за кредитним договором № 16994 від 14.08.2024 року становить 28343,25 гривень, з яких: 4590,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 23753,24 гривень - заборгованість за відсотками за період з 14.08.2024 року по 14.08.2025 року (а.с.47-52).
На день розгляду справи в суді заборгованість не погашена, розмір такої заборгованості відповідачем не спростований. Відповідач не довів та не спростував обставини, на які посилається позивач у своєму позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
За змістом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Враховуючи те, що відповідач отримала кредитні кошти та взяла на себе обов`язки по виконанню кредитного договору № 16994 від 14.08.2024 року, які на даний час не виконала, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Процент» необхідно стягнути заборгованість у розмірі 28343,25 гривень, з яких: 4590,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 23753,24 гривень - заборгованість за відсотками за період з 14.08.2024 року по 14.08.2025 року.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Процент» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2422,40 гривень.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Положеннями частин 1-3 ст. 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, надано договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року, витяг з реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг № 73 від 30.09.2025 року, платіжну інструкцію № 3403 від 30.09.2025 року (а.с.71-72,75-77).
З даних документів вбачається, що сума наданих позивачу послуг адвокатом Руденком К.В. становить 10000,00 гривень, з яких: 9000,00 гривень - складання та подання позовної заяви до суду та клопотання про витребування доказів; 1000,00 гривень - складання адвокатського запиту про витребування доказів.
Частиною 3 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц.
За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто в розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони в разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідач не скористалася своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Враховуючи викладене вище, а також складність справи, обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 10000,00 гривень.
Керуючись статтями 12, 133, 137, 141, 268, 280-289 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Процент» заборгованість за кредитним договором № 16994 від 14.08.2024 року в розмірі 28343,25 гривень, з яких: 4590,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 23753,24 гривень - заборгованість за відсотками за період з 14.08.2024 року по 14.08.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Процент» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Сторони:
позивач - ТОВ «Процент», код ЄДРПОУ 41466388, юридична адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4.
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя