Справа № 203/7062/23 
Провадження № 2/0203/49/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пилипенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, –

встановив:

22 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Шевченківський районний суд міста Дніпра) є цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог – ОСОБА_3 , про стягнення боргу в розмірі 10 млн. грн. за розпискою від 25 вересня 2019 року. Згідно вказаної розписки ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 одержав у ОСОБА_2 280 000 доларів США. Позивач вказану розписку не визнавав, стверджував, що вона укладена внаслідок зловмисної домовленості його представника з ОСОБА_2 , оскільки нотаріально засвідчена довіреність на надавала представнику повноважень на укладання договору позики, на дату складання розписки відповідачі не були знайомі між собою. Підставою таких дій відповідачів на думку позивача є наступні обставини. Відповідач ОСОБА_3 є батьком позивача, між відповідачами після знайомства влітку 2021 року почались романтичні відносини, через що мати позивача розлучилась з ОСОБА_3 . Оскільки значна частина активів родини була подарована ОСОБА_3 синові ОСОБА_1 , після розлучення він почав вживати заходів щодо повернення собі раніше подарованого синові майна. Саме з цією метою на підставі довіреності від 2016 року була складена спірна розписка з метою створення штучної заборгованості від імені ОСОБА_1 з метою її наступного стягнення. Про недостовірність спірної розписки свідчить те, що ОСОБА_2 не мала таких коштів для надання позики, в різних цивільних справах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 користуються юридичними послугами одного й того самого адвокатського об`єднання. Позивач звернувся з аналогічною заявою до Бабушнінського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Шевченківський районний суд міста Дніпра), які просив прийняти як зустрічний позов, але йому було відмовлено. У зв`язку з викладеним позивач звернувся із самостійною позовною заявою, в якій просив визнати недійсним з моменту укладення договір позики, оформлений розпискою від 25 вересня 2019 року, стягнути з відповідачів судові витрати у справі (т. 1 а.с. а.с. 1 – 9). 
Після надходження відповідей № 338628 та № 338631 від 28 листопада 2023 року щодо зареєстрованого місця поживання відповідачів (т. 1 а.с. а.с. 33 – 34) ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центрального районного суду міста Дніпра) від 30 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін в підготовче засідання 10 січня 2024 року (т. 1 а.с. 35).
Справа розглянута Центральним районним судом міста Дніпра за альтернативною підсудністю згідно вибору позивача за місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 33).
В підготовче судове засідання 10 січня 2024 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л. та представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А.
У зв`язку з неявкою відповідача ОСОБА_3 підготовче засідання було відкладено на 30 січня 2024 року.
29 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Садиленка О.Л. надійшло клопотання про призначення у цивільній справі судової експертизи (т. 1 а.с. а.с. 49 – 51).
30 січня 2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 54).
В підготовче судове засідання 30 січня 2024 року з`явився представник позивача адвокат Садиленко О.Л., інші учасники справи не з`явились. За клопотанням представника позивачки було витребувано додаткові докази у справі (т. 1 а.с. а.с. 59, 63 – 64). У зв`язку із витребуванням доказів у цивільній справі та за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. підготовче засідання було відкладено на 26 лютого 2024 року.
23 лютого 2024 року від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшли витребувані судом відомості (т. 1 а.с. а.с. 71 – 72).
В підготовче судове засідання 26 лютого 2024 року з`явився представник позивача адвокат Садиленко О.Л., інші учасники справи не з`явились. За клопотанням представника позивача у зв`язку з ненадходженням всіх витребуваних судом доказів підготовче засідання було відкладено на 18 березня 2024 року.
27 березня 2024 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшла витребувана судом інформація (т. 1 а.с. а.с. 83 – 85).
18 березня 2024 року від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. а.с. 90 – 91).
В підготовче судове засідання 18 березня 2024 року з`явився представник позивача адвокат Садиленко О.Л., інші учасники справи не з`явились. За клопотанням представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. підготовче засідання було відкладено на 08 квітня 2024 року.
В підготовче судове засідання 08 квітня 2024 року учасники справи не з`явились, від представника позивача адвоката Садиленко О.Л. надійшло клопотання про розгляд його клопотання про призначення експертизи за його відсутності (т. 1 а.с. 102).
Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 08 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, у цивільній справі № 203/7062/23 призначено судову технічну експертизу документу для проведення якої витребувано у відповідачки ОСОБА_2 оригінал спірної розписки від 25 вересня 2019 року. На час проведення експертизи провадження у цивільній справі зупинено (т. 1 а.с. а.с. 104 – 105, 150 – 153).
28 серпня 2024 року від експерта надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та погодження умов для проведення експертизи (т. 1 а.с. а.с. 178 – 179).
Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 30 серпня 2024 року поновлено провадження у цивільній справі та призначено розгляд клопотання експертів в підготовчому судовому засіданні 23 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 181).
В підготовче судове засідання 23 вересня 2024 року учасники справи не з`явились, від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладене на 09 жовтня 2024 року (т. 1 а.с. 194).
В підготовче судове засідання 09 жовтня 2024 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л., відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Товстий К.А. В підготовчому судовому засіданні було з`ясовано думку учасників справи щодо клопотань експертів, долучено письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 . З метою надання можливості відповідачу ОСОБА_3 взяти участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в засіданні було оголошено перерву до 06 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 203 на зв.).
23 жовтня 2024 року через підсистему Електронний суд від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення у справі, в яких він заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що він з 1989 по 2021 рік займався будівельним бізнесом, завдяки якому були зароблені кошти на придбання майна та на життя його родини. Оскільки йому не вистачало первинного капіталу, він періодично залучав грошові кошти в позику. Побудоване майно оформлялось на сина – позивача, дружину відповідача та її мати. У зв`язку з цим, саме від їх імені укладались договори позики, для чого були видані відповідні довіреності. Була така довіреність і від імені позивача. Сам ОСОБА_1 ніколи не працював, не мав жодного стосунку до будівельного бізнесу, і був лише формальним учасником відносин з оформлення новозбудованого нерухомого майна на його ім`я. За спірною розпискою відповідач ОСОБА_3 дійсно отримав позику від відповідачки ОСОБА_2 в розмірі 280 тис. доларів США, які було використано на здійснення будівельних оздоблювальних робіт в будинках, зазначених в розписці, при цьому, в подальшому це нерухоме майно було зареєстроване саме на ім`я ОСОБА_3  (т. 1 а.с. а.с. 219 – 224). 
В підготовче судове засідання 06 листопада 2024 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л., відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Товстий К.А., в режимі відеоконференції взяв участь відповідач ОСОБА_3 . 
В підготовчому судовому засіданні було з`ясовано думку учасників справи щодо клопотань експертів, долучено письмові пояснення відповідача ОСОБА_3 . З метою надання можливості відповідачу Буц С.В. взяти участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в засіданні було оголошено перерву до 06 листопада 2024 року (т. 1 а.с. 203 на зв.).
Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 06 листопада 2024 року було задоволено клопотання експертів, матеріали цивільної справи направлено для продовження виконання експертизи, на час проведення експертизи провадження у цивільній справі було зупинено (т. 1 а.с. а.с. 228 – 229).
05 березня 2025 року надійшов висновок експерта № 2044-24 (т. 1 а.с. а.с. 238 – 249). 
Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 07 березня 2025 року було поновлено провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання на 07 квітня 2025 року (т. 2 а.с. 1).
В підготовче судове засідання 07 квітня 2025 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л. та представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А. Судом було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка, було залишено без розгляду клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 27 на зв. дія № 16, дія № 11). За клопотання представника відповідача в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 22 квітня 2025 року (т. 2 а.с. 27).
В підготовче судове засідання 22 квітня 2025 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л. та представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А. Судом було задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка, відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 45 дія № 11). Сторони вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.
Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 22 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/7062/23 та призначено її для розгляду по суті на 21 травня 2025 року (т. 2 а.с. а.с. 47 – 48).
В судове засідання 21 травня 2025 року учасники справи не з`явились, від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 26 червня 2025 року (т. 2 а.с. а.с. 56 – 57, 60).
В судове засідання 26 червня 2025 року учасники справи не з`явились, від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 22 серпня 2025 року (т. 2 а.с. а.с. 70, 73).
Судове засідання 22 серпня 2025 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. У зв`язку з цим розгляд цивільної справи було відкладено на 17 вересня 2025 року (т. 2 а.с. 80).
В судове засідання 17 вересня 2025 року з`явився представник позивача адвокат Садиленко О.Л., від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 07 жовтня 2025 року (т. 2 а.с. а.с. 89 – 90, 92).
Судове засідання 07 жовтня 2025 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. У зв`язку з цим розгляд цивільної справи було відкладено на 18 листопада 2025 року (т. 2 а.с. 100).
Судове засідання 18 листопада 2025 року не відбулось у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. У зв`язку з цим розгляд цивільної справи було відкладено на 17 грудня 2025 року (т. 2 а.с. 110).
В судове засідання 17 грудня 2025 року з`явився лише представник позивача адвокат Садиленко О.Л., інші учасник справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином. В судовому засіданні було розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з мотивів зазначених в позовній заяві. Судом було досліджено докази у справі. З метою виклику свідка в судовому засіданні було оголошено перерву до 30 січня 2026 року (т. 2 а.с. 118).
В судове засідання 30 січня 2026 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л. та представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А. Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Галущенка О.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. а.с. 127). Судом було задоволено клопотання, при цьому на підставі ч. 8 ст. 223 ЦПК України було допитано свідка ОСОБА_4 , яка з`явилась в судове засідання.
Свідок ОСОБА_4 пояснила, що знайома з відповідачкою ОСОБА_5 з 2011 – 2012 року, остання викладала англійську мову. У 2021 року вони разом відправлялась на відпочинок на острів Корфу (Греція) на свядкування дня народження дитини на запрошення свідка, яка за власні кошти купила білети, оскільки відповідачка не мала достатніх заощаджень. В аеропорту відповідачка ОСОБА_2 познайомилась з відповідачем ОСОБА_3 , з яким вона до цього знайома не була. Протягом відпочинку вони проводили певний час з відповідачем. Свідок ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 повертались не разом, бо свідок залишалась на острові Корфу на більш тривалий період. Більше свідок з відповідачами не бачились.
В судовому засіданні було оголошено перерву до 27 лютого 2026 року (т. 2 а.с. 130).
В судове засідання 27 лютого 2026 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л., представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А., та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Галущенка О.О. За клопотанням представника відповідача було оголошено перерву до 27 березня 2026 року для виклику свідка ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 139).
В судове засідання 27 березня 2026 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л., представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А., та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Галущенка О.О., а також свідок ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з відповідачем ОСОБА_3 з 2007 року, коли був керівником бригади, що здійснювала оздоблювальні роботи на будівництві для відповідача. З 2015 року свідок знайомий з відповідачкою ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_4 , яким надавав послуги з фінансових питань. Свідок надавав послуги відповідачу ОСОБА_3 з фінансового планування, бюджетування будівництва, прорахунку інвестиційних проектів. У 2019 році відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже були знайомі та мали спільні проекти. Свідок ОСОБА_4 є кумою відповідачки ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні 27 березня 2026 року було оголошено перерву для підготовки до судових дебатів до 03 квітня 2026 року (т. 2 а.с. 149).
В судове засідання 03 квітня 2026 року з`явились представник позивача адвокат Садиленко О.Л., представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А., та представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Галущенка О.О.
Представник позивача адвокат Садиленко О.Л. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, вказував, що відповідачі не були знайомі на момент укладання спірного договору, що підтверджується показаннями свідка, зазначена у розписці дата видачі паспорту є більш пізньою, ніж дата розписки, відповідачка ОСОБА_2 не мала доходів, які б дозволили їй надати в позику таку значну суму як 280 000 доларів США. Взаємовідносини між відповідачами свідчать про спільність їх дій з метою укладання договору на шкоду позивачу з метою створення штучної заборгованості.
Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Товстий К.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказував, що відповідачем ОСОБА_3 було підтверджений факт власноручного написання спірної розписи та одержання коштів за нею, повноваження Буц С.В. на укладання договору позики підтверджуються довіреністю, посвідченою нотаріально, яка не була відкликана на момент написання розписки. Свідок ОСОБА_6 підтвердив обізнаність позивача у механізмах фінансування будівництва його батьком. Представник відповідача вказував, що позивачем не доведено умислу в діях відповідачів на укладання спірного правочину. Також, позивачем не спростовано доводи відповідача, що на гроші, одержані за спірним договором позики, було набуте та оформлене за позивачем нерухоме майно, що прямо спростовує твердження представника позивача про вчинення спірного правочину на шкоду позивачу.
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Галущенка О.О. в судовому засіданні погоджувався з доводами представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Товстого К.А. та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні 03 квітня 2026 року розгляд цивільної справи було завершено.
Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 15 липня 1997 року, актовий запис № 643 (т. 1 а.с. 16 на зв.).
04 листопада 2016 року позивачем було видано на ім`я батька довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Тетяною Сергіївною, за реєстром № 3908, строком дії до 04 листопада 2026 року (т. 1 а.с. 14).
Відповідно до умов довіреності позивач уповноважував відповідача ОСОБА_3 розпоряджатись всім його майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, в зв`язку з цим укладати всі дозволені законом договори, а саме: купувати, продавати, обмінювати, заставляти і приймати в заставу будівлі та інше майно, провадити розрахунки за договорами, отримувати належні йому гроші та майно, підписувати договори цивільно-правового характеру та інші договори, виконувати інші дії тощо (т. 1 а.с. 14).
В матеріалах цивільної справи є розписка датована 25 вересня 2019 року, згідно якої відповідач ОСОБА_3 , паспорт №  НОМЕР_2 , діючи за довіреністю № 3906 від імені ОСОБА_1 , отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 280 000 доларів США, що в еквіваленті складає 7 560 000 (сім мільйонів п`ятсот шістдесят тисяч) гривень під заставу нерухомого майна за адресою: будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , дачної ділянки в АДРЕСА_2 , земельна ділянки кадастровий № 1221486200:01:109:0009. Строк повернення грошових коштів – 10 грудня 2020 року (т. 1 а.с. 15).
Згідно відповіді № 338631 від 28 листопада 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру паспорт ОСОБА_3 у вигляді ID картки №  НОМЕР_2  було видано 20 лютого 2020 року, тобто майже через п`ять місяців після дати, зазначеній в розписці (т. 1. а.с. 34).
Згідно висновку експерта № 2044-24 від 19 грудня 2025 року за результатами проведення комплексної судової технічної експертизи документів основний рукописний текст та підписи в розписці від 25.09.2019 р. виконані однією і тією ж ручкою ролером, спорядженим чорнилом синього кольору (т. 1 а.с. 241 на зв.).
Згідно відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 8330/5-04-36-24-11-15 від 22 лютого 2024 року на запит суду інформація щодо доходів відповідачки ОСОБА_2 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків у вигляді заробітної плати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2023 року відсутня, проте є відомості про дохід в І кварталі 2020 року в розмірі 330 грн. 44 коп., декларації про майновий стан та доходи в період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2024 року відповідачкою не подавались (т. 1 а.с. 85).
Згідно копії повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 50637392 від 10 серпня 2023 року дію довіреності позивача на ім`я відповідача, посвідченої за реєстром № 3908, було припинено 20 серпня 2021 року (т. 1 а.с. 20 на зв.). 
Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Шевченківський районний суд міста Дніпра) від 20 квітня 2022 року було розірваною шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_7 – матір`ю позивача (т. 1 а.с. а.с. 19 на зв. – 20).
В провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебувають цивільні справи за участю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо майнових грошових спорів.
При вирішенні позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 (далі - Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Насамперед суд відзначає, що розписка містить умову про те, що позика видана під заставу нерухомого майна за адресою: будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , дачної ділянки в АДРЕСА_2 , земельна ділянки кадастровий № 1221486200:01:109:0009.
Згідно ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч. 1 ст. 577 Цивільного кодексу України якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Зважаючи на вказані вище положення цивільного законодавства України спірна розписка від 25 вересня 2019 року є нікчемною в частині положень про заставу нерухомого майна в рахунок забезпечення позики.
Згідно ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
У зв`язку з цим, в частині правовідносин позики положення розписки від 25 вересня 2019 року можуть бути визнані судом за наявності для цього відповідних підстав.
Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Згідно ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Згідно ст. 249 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Згідно ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Відповідно до ч. 1 ст. 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Суд враховує, що розписка, якою оформлений спірний договір позики, є недостовірною, оскільки не могла бути написана в день, зазначений як день її складання, зважаючи на те, що в ній містяться дані про паспорт відповідача, одержаний ним значно пізніше дати написання розписки. При цьому, текст розписки складений так, що виключає можливість дописування відомостей про номер паспорту пізніше. Крім того, висновок експерту про те, що основний рукописний текст та підписи в розписці від 25 вересня 2019 року виконані однією і тією ж ручкою ролером, свідчить про те, що весь текст складався одночасно. 
В ході розгляду цивільної справи не було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно мала доходи чи заощадження, які дозволили б їй надавати позику в розмірі 280 тисяч доларів США. Не було надано доказів зняття таких коштів з банківських рахунків, валютно-обмінних операцій, користування банківськими сейфами тощо.
Також не було встановлено, що розписка складалась стосовно реальних фінансових правовідносин, які виникли в минулому, чи була складена на заміну певного попереднього документу або шляхом її складання здійснювалась новація іншого існуючого зобов`язання.
Таким чином, крім самої розписки не існує інших письмових доказів, які б підтвердили факт передачі відповідачкою ОСОБА_2 вказаних в розписці 280 тис. доларів США відповідачу ОСОБА_8 , чи взагалі існування у неї зазначених грошових коштів. Тим більше, не доведений факт передачі таких коштів позивачу.
Також, не було надано доказів наступного схвалення позивачем як довірителем вчиненого правочину позики, визнання ним факту одержання грошей за цим договором або виникнення зобов`язань за ним. Навпаки позивач заперечує такі обставини. Сам по собі факт майнових відносин між позивачем та його батьком – відповідачем щодо дарування майна чи оформлення на ім`я позивача прав на майно не доводить, що це майно дійсно було придбано за кошти, одержані в позику за спірним договором. 
Складання розписки з внесенням до неї завідомо недостовірної дати («розписки заднім числом») саме по собі суперечить принципам добросовісності, що свідчить про неможливість встановлення на її основі достовірних обставин справи та знецінює її як можливий доказ передачі грошей. Натомість така розписка залишається доказом злого умислу її складача. 
Згідно ч. 2 ст. 232 Цивільного кодексу України передбачено, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Як зазначено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 липня 2018 року у цивільній справі № 357/6663/16-ц:
«У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Відповідно до положень статей 1003, 1004 та 1006 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності чітко визначаються юридичні дії, які належить вчинити повіреному, що є його обов`язком. Також до обов`язків повіреного відноситься: повідомлення довірителя на його вимогу всіх відомостей про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання повірений зобов`язаний негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є:
1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;
2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;
3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.
Верховний Суд України в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.»
Судом не було встановлено реального факту укладання договору позики та передання за ним грошових коштів, а було встановлено лише факт складання розписки з завідомо недостовірними відомостями, з метою її подальшого подання до суду в якості доказу для стягнення з позивача грошових коштів, при цьому, обидві сторони (повірений – відповідач ОСОБА_3 та позикодавець за договором – відповідач ОСОБА_2 ) діяли злагоджено з метою безпідставного набуття права на стягнення з позивача грошових коштів за реально не існуючими правовідносинами позики. 
З наведених мотивів, договір позики, оформлений розпискою від 25 вересня 2019 року підлягає визнанню недійсним в судовому порядку в частині відносин позики, а щодо правовідносин застави він є недійсним в силу закону (нікчемним).
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
У зв`язку із задоволенням позовних вимог про визнання недійсним договору позики, слід стягнути з відповідачів в рівних частинах судові витрати: по сплаті судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 30), що становить по 536 грн. 80 коп. з кожного, витрати на проведення комплексної судової технічної експертизи документів в розмірі 19 659 грн. 04 коп. (т. 1 а.с. 236), що становить по 9 829 грн. 52 коп. з кожного, разом з кожного відповідача слід стягнути по 10 366 гривень 32 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 15, 181, 220, 203, 215, 216, 220, 232, 238, 546, 572, 577, 1000, 1003, 1004, 1006, 1046, 1047, 1051 ЦК України, ст.ст.13, 76, 81 – 83, 89, 95, 141, 263 – 265, 268, 274, 289 ЦПК України, суд –
вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним – задовольнити.
Визнати недійсним з моменту укладання договір позики 280 000 доларів США між ОСОБА_1 , укладеним від його імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , оформлений розпискою від 25 вересня 2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., витрати на проведення комплексної судової технічної експертизи документів в розмірі 9 829 грн. 52 коп., а разом: 10 366 (Десять тисяч триста шістдесят шість) гривень 32 копійки.
Стягнути з  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_4 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., витрати на проведення комплексної судової технічної експертизи документів в розмірі 9 829 грн. 52 коп., а разом: 10 366 (Десять тисяч триста шістдесят шість) гривень 32 копійки.

Сторони по справі: 

позивач –  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_4 ;
відповідач –  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_3 ;
відповідач–  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 07.05.2026 року.

Суддя   С.В. Єдаменко