Справа № 283/133/26
Провадження №2/283/548/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
25 червня 2026 року м. Малин
Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», в особі директора Полякова О.В., звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №735896964 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно з умовами договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 13500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитору кошти та сплатити проценти за користування коштами. Проте в подальшому відповідач збільшив суму кредиту до 14863 грн.
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ ФК «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору факторингу від 28.11.2018 до 31.12.2024.
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №274 від 05.03.2024 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.
19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024 до Договору факторингу № 19/1224-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 
15.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 63678,98 грн.
Представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 63678,98 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та процентами, а також судові витрати по справі.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 27.01.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 годину 30 хвилин 17.03.2026, яке відкладалось. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
24.02.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшли витребувані докази.
26.02.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила витребувати у позивача оригінал кредитного договору.
Ухвалою від 17.03.2026 клопотання відповідача про витребування доказів задоволено.
13.05.2026 від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали.
Сторони у судове засідання не з`явилися. 
Представник позивача у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Позиція відповідача
У відзиві відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що на підтвердження факту переходу прав вимоги від первісного кредитора, позивачем не надано належних доказів, що підтверджують перехід до позивача прав вимог у сумі, яка вказана в додатках до договору факторингу, зокрема:
реєстр прав вимоги не містить достатніх даних, що підтверджують обсяг та зміст переданих прав, зокрема інформації про залишок заборгованості, підстави її нарахування, дату на яку розраховано розмір заборгованості та відомостей про передачу кредитної справи;
витяг із реєстру (сторінка з даними про відповідача) не має підписів та печаток, що робить його неналежним доказом згідно зі ст. 76 ЦПК України, оскільки неможливо встановити, чи дійсно дана сторінка є частиною реєстру;
позивач не надав доказів сплати за договором факторингу, що є обов`язковим для підтвердження реального переходу прав; 
позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем як новим кредитором коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора, саме за кредитну заборгованість відповідача. 
Відсутність цих доказів позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме що позивач дійсно набув права вимоги за кредитним договором.
Також відповідач вказує, що позивачем не доведено погодження істотних умов кредитного договору, оскільки не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
Відповідачка наголосила, що не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучено до позовної заяви, а, відповідно, й не погоджувала процентні ставки та інші умови кредитування. 
Також просила врахувати строк кредитування, який вказаний в наданих позивачем документах, та захистити споживача від стягнення неузгоджених, кабальних процентів, нарахованих поза межами узгодженого строку кредитування. При цьому наголосила, що жодних посилань на докази того, що відповідач, як позичальник, вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредитів (підписані додаткові угоди, звернення про пролонгацію тощо), разом з позовом не надано.
Відповідач вказує, що відсутні докази перерахування коштів (тіла кредиту) на її користь, а також, що картковий рахунок, який міститься в кредитних документах, належить саме їй.
Також відповідачка зазначає, що докази, витребувані судом за клопотанням позивача, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки є недопустимими через порушення порядку їх отримання, адже позивач, будучи фінансовою установою, не надав обґрунтування неможливості самостійного отримання зазначених документів. 
Встановлені судом обставини
18.12.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №735896964 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора. Згідно з умовами договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 13500 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитору кошти та сплатити проценти за користування коштами. Перший транш у сумі 4500 грн надається 18.12.2023. Другий та решта траншів надаються протягом дисконтного періоду. Загальна сума кредиту складається з сум за всіма наданими траншами (розділ 2 договору). 
На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 15 (п`ятнадцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. договору(п. 3.1 договору). 
З метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування кредитом. Протягом обраного строку застосуються спеціальні умови користування кредитом – дисконтний період (п. 4.1 договору). 
Верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного та/або надійного джерела, а саме наступним способом: договір покладання з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (п. 4.7 договору).
Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-49XX-XXXX-7365, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору).
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 02.01.2024, а саме протягом 15 (п`ятнадцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; 7.2.2. дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. договору. 7.3. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 17.01.2029 (розділ 7 договору).
За період від дати видачі кредиту до 02.01.2024 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 0,55 % від суми кредиту за кожний день користування ним (дисконтна процентна ставка). У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 02.01.2024 проценти нараховуються за ставкою 1,38 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним (індивідуальна процента ставка). Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 2,98 % в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним (розділ 8 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання (п. 11.1 договору) (а.с. 15-24).
Кредитні кошти були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»: 18.12.2023 в сумі 4500 грн, 18.01.2024 в сумі 4036 грн, 21.01.2024 в сумі 6327 грн, на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено платіжними дорученнями (а.с.25-26), довідками (а.с.47-48) та виписками за банківською картою ОСОБА_1 , наданою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.106-109).
28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає (відступає) ТОВ ФК «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору факторингу від 28.11.2018 до 31.12.2024 (а.с.75, 78-84).
Згідно з витягом з реєстру боржників №274 від 05.03.2024 до договору факторингу №28/1118-01, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача по кредитному договору № 735896964 від 18.12.2023 на загальну суму 30288,91 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 13499,65 грн, заборгованість за процентами 16789,26 (а.с. 76)
19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 19.12.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 63678,98 грн (а.с.69-74). 
15.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 15/07/25-Е від 15.07.2025, ТОВ «ФК «Ейс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 63678,98 грн (а.с.60-68).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога» загальна сума виданих кредитних коштів становить 14863 грн, з них повернуто 06.01.2024 – 1363,35 грн, заборгованість станом на дату відступлення права вимоги – 05.03.2024, за нарахованими відсотками - 16789,26 грн; оплата відсотків позичальником проводилась 30.12.2023 у розмірі 297 грн, 06.01.2024 – 322,65 грн (а.с. 59).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» нарахування процентів за користування кредитом проводилось від дати набуття права вимоги – з 06.03.2024 по 27.05.2024 включно за процентною ставкою 2,98 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 58).
Станом на 26.12.2025 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 63678,98 грн, яка складається із: 13499,65 грн заборгованість за тілом кредиту, 50179,33 грн заборгованість за процентами (а.с.57).
Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом
Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно із ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
На доводи відповідачки про недоведеність погодження істотних умов кредитного договору та сумніви в тому, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом сторонами, суд зауважує наступне.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання документа на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації.
Як встановлено судом, договір кредитної лінії між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:// moneyveo.co та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 
Перед укладенням договору кредитоваць провів процедуру верифікації позичальника через договір покладення АТ КБ «ПриватБанк», якому відповідач надала свої персональні дані. 
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
За своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Підпис одноразовим ідентифікатором - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Після отримання ця комбінація має бути введена особою в спеціальне поле на вебсторінці, і фактично її введення прирівнюється до підписання договору з боку авторизованої особи.
Підписання кредитного договору електронним підписом свідчить про те, що відповідач ознайомилася з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику та прийняла запропоновані умови, що відповідає п. 4.10.7 договору. Крім того, номер телефону позичальника, зазначений в договорі, на який направляється одноразовий ідентифікатор, співпадає з фінансовим номером телефону, що міститься в даних відповідача у АТ КБ «ПриватБанк».
Суд зауважує, що Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» передбачено такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи дають змогу, не лише ідентифікувати підписувачів, а й підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, та забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. 
Зі сторони позивача вказаний договір підписано директором товариства з використанням КЕП, що, на переконання суду, доводить цілісність і незмінюваність умов кредитного договору. 
На заперечення відповідача, суд зауважує, що стороною позивача на підтвердження заявлених вимог надано належні докази, в той же час відповідач, заперечуючи вимоги, жодних доказів на їх спростування не надала. 
Як встановлено судом, позивач частково виконувала умови кредитного договору, про що свідчить внесення коштів для продовження дисконтного періоду, часткове погашення тіла кредиту, відтак, зазначене також підтверджує, що відповідачка була чітко обізнана зі всіма істотними умовами договору.
З досліджених доказів судом достовірно встановлено, що картковий рахунок, на який здійснювався переказ кредитних коштів, належить відповідачу.
На доводи відповідача, що витребувані судом докази не можуть вважатися допустимими через порушення порядку їх здобуття, суд зазначає, що при вирішенні клопотання представника позивача про витребування доказів суд надавав оцінку обґрунтованості клопотання. Зокрема, представником позивача на підтвердження неможливості самостійно здобути банківські документи надано адвокатський запит до АТ КБ «ПриватБанк» та відмову банку у доступі до інформації з посиланням на банківську таємницю.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача 50179,33 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, з яких: 16789,26 грн заборгованість за процентами, нарахованими первісним кредитором станом на 05.03.2024, та 33390,07 грн, нарахованих після відступлення прав вимоги за період з 06.03.2024 по 27.05.2024.
Суд враховує, що згідно з розділом 11 договору строк дії договору становить 5 років, а позичальник має право користуватися кредитними коштами до закінчення його дії. 
При цьому визначення позичальником у заявці строку кредиту 15 днів (а.с. 42), не свідчить про те, що строк кредитування дорівнює вказаному строку, адже за умовами договору (п. 4.1) у заявці позичальник вказує бажаний строк оплати процентів під час дії договору, а не строк його дії. 
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом за період з 18.12.2023 (дати отримання першого траншу) по 27.05.2024 відповідає умовам договору.
Перевіривши правильність застосування кредитодавцем процентних ставок, судом встановлено, що з 18.12.2023 по 02.01.2024 проценти нараховувались за ставкою 0,55%, з 03.01.2024 по 02.02.2024 – 1,38%, з 03.02.2024 по 27.05.2024 – 2,98%, що відповідає п.8.3.1, 8.3.2, 8.4 договору.
В той же час суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованих первісним кредитором процентів за 18.01.2024 на суму 42,29 грн, за 21.01.2024 на суму 98,98 грн, за 02.02.2024 на суму 863,96 грн, а всього на суму 1005,23 грн з огляду на те, що у вказані періоди кредитодавець здійснив подвійне нарахування процентів за індивідуальною ставкою.
На заперечення відповідача щодо переходу права вимоги до позивача, суд вказує наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. 
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. 
Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). 
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни; б) дарування; в)факторингу,- постанова Верховного суду від 07.10.2018 по справі №243/11704/15-ц. 
Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення (постанова ВС №727/2790/25 від 07.01.2026).
На підтвердження права вимоги до відповідача позивачем надано належні докази, з яких судом встановлено, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу право вимоги за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 від 18.12.2023 № 735896964 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 62673,75 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13499,65 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у межах строку кредитування (правомірне користування) – 49174,1 грн.
Розподіл судових витрат 
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2620,37 грн.
Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у розмірі 7000 грн за надання правничої допомоги.
На підтвердження зазначених витрат за надання позивачу правової допомоги останній подав до суду: договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, за умовами якого сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта, сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта; додаткову угоду №25771057592 від 01.09.2025 до вказаного договору, згідно з якою клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає зобов`язання надавати юридичну допомогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № 735896964 від 18.12.2023, де позичальником є ОСОБА_1 , акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість наданої юридичної допомоги з ОСОБА_1 за кредитним договором № 735896964 від 18.12.2023 становить 7000 грн (а.с.54-57).
Заперечуючи розподіл судових витрат, відповідачка у відзиві зазначає, що гонорар в сумі 7000,00 грн взагалі не стосується надання правової допомоги по справі щодо стягнення з неї заборгованості, оскільки до суду не надано платіжного документа із зазначенням даних боржника та номеру кредитного договору, що дозволило б однозначно пов`язати факт оплати з цією справою.
Суд, не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки вони є безпідставними, та не відповідають дійсним обставинам справи, тому що представником позивача надано належні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, їх необхідність та співмірність складності справи та ціні позову.
Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 6889,5 грн витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273, 279,354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за кредитним договором № 735896964 від 18.12.2023 в розмірі 62673 (шістдесят дві тисячі шістсот сімдесят три) гривні 75 копійок, а також судовий збір у розмірі 2620 (дві тисячі шістсот двадцять) гривень 37 копійок та 6889 (шість тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 копійок витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення (складення).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 25.06.2026.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», юридична адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 . 

Суддя	  	В.  М.  Хомич