Справа № 725/9248/25 
Провадження № 2/727/700/26

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря:Зінич О.М.
учасники справи:
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 
представника відповідача: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство Оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства, - 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство Оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства.
Посилалася на те, що з 15.02.2023 року почала спільно проживати з ОСОБА_5 як дружина та чоловік в будинку її матері в АДРЕСА_1 .
На початку червня 2024 року вона завагітніла від ОСОБА_5 .
18.06.2024 року ОСОБА_5 було мобілізовано до лав Збройних Сил України для надання збройної відсічі збройній агресії рф. Останній проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 про зникнення безвісті, надісланого його двоюрідній сестрі ОСОБА_6 , молодший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зник безвісті 02.10.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу н.п.Гірник, Покровського району, Донецької області.
ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила дитину: ОСОБА_7 .
Оскільки вони у зареєстрованому шлюбі не перебували, то запис про батька дитини вчинено на на підставі ст.135 СК України.
Вона, як законний представник дитини, бажає реалізувати соціальні права дитини, зокрема звернутися з питань виплати грошового забезпечення, що належить батьку дитини, який вважається зниклим безвісті, тому була вимушена звернутися до суду з позовом. Інших осіб, які мають право на призначення та отримання грошового забечпечення зниклого безвісті військовослужбовця – немає. 
Враховуючи обставини зникнення безвісті особи та відсутності правового регулювання встановлення батьківства за таких обставин, вважає за можливе на підставі ст.10 СК України застосувати положення ст.130 СК України, яка регулює подібні відносини – встановлення батьківства за рішенням суду у разі смерті чоловіка.
У ОСОБА_5 є рідна сестра по матері – ОСОБА_4 .
Позивач разом із ОСОБА_4 з народженням сина ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась до медико-генетичного центру «Мама-Папа» з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Відповідно до результату дослідження аналізу ДНК тітка-дитина від 22.04.2025 року, ймовірність того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є кровними родичами, ймовірна спорідненість складає 97,78%.
З огляду на викладене, результат дослідження №47663 є належним та допустимим доказом підвердження факту батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_7 .
Просила встановити факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісті 02.10.2024 року під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, поблизу н.п.Гірник, Покровського району, Донецької області, є батьком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Вінниця.
Внести зміни до актового запису №4 про народження ОСОБА_7 , складеного 19.03.2025 року Самгородцькою сільською радою Хмільницького району Вінницької області, вказавши батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с.Йосипівка, Козятинського району, Вінницької області, громадянина України. Прізвище дитини змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », ім`я, по-батькові дитини, дату та місце народження дитини – залишити без змін. 
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Представником третьої особи Міністерства Оборони України було подано письмові пояснення на позов, в яких останій зазначив, що висновок експертизи ДНК у таких справах не можна ігнорувати, оскільки він є чи не єдиним об`єктивним доказом, що може свідчити про факт батьківства однієї особи стосовно іншої. 
Третьою особою Військовою частиною НОМЕР_1 також було подано письмові пояснення на позов. У поясненнях представник заперечував проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що Закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Встановлення батьківства у позовному провадженні можливе лише тоді, коли ймовірний батько дитини живий. Якщо ж він помер і дитина народилася у незареєстрованому шлюбі, встановлення факту визнання батьківства або факту батьківства можливе у порядку окремого провадження.
З огляду на викладене, вважаємо за доцільне нагадати, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України “Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин” від 12.07.2018 №2505-VIII (з наступними змінами та доповненнями) набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.
Військовослужбовець ОСОБА_5 зник безвісти 02.10.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Гірник, Покровського району Донецької області. Водночас матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували факт його загибелі, так само як і не містять достовірних відомостей щодо встановлення його фактичного місцезнаходження.
За таких обставин, висновок про загибель особи ґрунтувався б виключно на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на вимоги процессуального законодавства щодо обов`язковості доведення обставин належними доказами.
Натомість, існують об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_5 може бути живим, а його місцезнаходження на даний час залишається невстановленим.
У зв`язку з цим, особливої уваги потребує питання встановлення походження ОСОБА_7 .
Відсутність самого військовослужбовця ОСОБА_5 , а також відсутність його біологічних зразків, зокрема зразків ДНК, істотно ускладнює та фактично унеможливлює проведення належної судово-генетичної експертизи, яка є одним із ключових та найбільш достовірних доказів у справах про встановлення батьківства.
Таким чином, за відсутності військовослужбовця ОСОБА_5 та можливості отримання його біологічного матеріалу, встановлення походження ОСОБА_7 від нього не може бути здійснено з достатнім ступенем достовірності, що, у свою чергу, унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі за наявних доказів.
При вирішенні питання щодо встановлення батьківства військовослужбовця ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 слід звернути особливу увагу на обставини народження дитини, а саме на те, що ОСОБА_7 народжений поза шлюбом. Така обставина має істотне юридичне значення, оскільки за відсутності зареєстрованого шлюбу між батьками факт батьківства не презюмується, а підлягає доведенню належними та допустимими доказами.
Водночас відсутні будь-які достовірні відомості про те, чи виявляв військовослужбовець ОСОБА_5 за життя волевиявлення бути записаним батьком дитини у свідоцтві про народження або чи мав намір у встановленому законом порядку визнати батьківство чи усиновити дитину. Така невизначеність не дає можливості зробити однозначний і безспірний висновок щодо існування між зазначеними особами правовідносин батьківства.
Позивачем під час розгляду справи не було залучено до участі у справі належного Відповідача, а саме військовослужбовця ОСОБА_5 , який є безпосереднім носієм спірних прав та обов`язків, вважаємо, що позов подано до неналежного Відповідача.
Натомість, Позивач звернувся з вимогами до ОСОБА_4 , обґрунтовуючи це лише наявністю родинних зв`язків (як рідної сестри), що саме по собі не свідчить про наявність у неї відповідного процесуального статусу Відповідача у даній справі.
За таких обставин заявлені позовні вимоги пред`явлено до особи, яка не є належним Відповідачем у розумінні процесуального законодавства, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі :

Ухвалою суду від 28.11.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи Міністерство Оборони України. 
27.01.2026 року підготовче провадження у справі було продовжено на тридцять днів.
Ухвалою суду від 10.02.2026 року до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог залучено військову частину НОМЕР_1 .
25.02.2026 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 03.04.2026 року витребувано докази.

Узагальнені доводи учасників справи:

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені у позові обставини. Пояснила суду, що проживала спільно із ОСОБА_5 як дружина та чоловік. Шлюбні відносини оформити вони не встигли. У березні 2025 року позивач народила дитину від ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_4 сестра її безвісно зниклого цивільного чоловіка. Остання протягом 20 років проживає в Греції. Біологічні зразки для проведення експертизи (у формі слини) ОСОБА_4 надіслала їй у конверті, який передала із перевізниками. Просила позов задовольнити. 
Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. 
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Підтвердив, що ОСОБА_4 біля 20 років проживає за кордоном у Греції, на територію України не поверталась. Свої біологічні зразки відповідач передала разом із перевізниками.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що зниклий ОСОБА_5 її двоюрідний брат. Він протягом тривалого часу проживав у її будинку. У 2023 році останній повідомив, що знайшов жінку і буде з нею проживати. Його цивільною дружиною стала ОСОБА_1 . Брата мобілізували у червні 2024 року і після цього він додому не повертався. Він був радий, що позивач завагітніла.мав намір приїхати у жовтні 2024 року.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились.
Мотивувальна частина
Позиція суду
Заслухавши вступне слово учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом:
ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача ОСОБА_1 народився ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Самгородською сільською радою Хмільницького району Вінницької області актовий запис №4. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері та в якості батька зазначено: ОСОБА_10 (а.с.190-191 Том 1).
ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками відповідно до актового запису про народження №27 зазначено: батько – ОСОБА_11 ; мати – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначена інформація підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.141-142 Том 1).
Батько ОСОБА_5 – ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що Виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області складено актовий запис про смерть №25 (а.с.147-148 Том 1).
Мати ОСОБА_5 – ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що Виконавчим комітетом Йосипівської сільської ради Козятинського району Вінницької області складено актовий запис про смерть №18 (а.с.145-146 Том 1).
Відповідач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , її батьками згідно свідоцтва про народження зазначено: батько – ОСОБА_13 , мати – ОСОБА_12 (а.с.28). 
Також встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №170 від 18.06.2024 року молодшого сержанта ОСОБА_5 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, з 18.06.2024 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення (а.с.5 Том 1).
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_1 від 17.01.2025 року, ОСОБА_5 дійсно 02.10.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в н.п.Гірник, Покровського району, Донецької області (а.с.7 Том 1).
08.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_10 повідомив ОСОБА_14 про те, що її брат ОСОБА_5 зник безвісті 02.10.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу н.п.Гірник, Покровського району, Донецької області (а.п.8 Том 1).
Наказом №2184 від 14.10.2024 року було призначено службове розслідування стосовно молодшого сержанта ОСОБА_5 (а.с.11 Том 1).
Згідно акту службового розслідування, затвердженого 14.11.2024 року, встановлено, що достатніх фактів про загибель молодшого сержанта ОСОБА_5 сліжбовим розслідуванням не отримано. Вважати ОСОБА_5 таким, що зник безвісті 02.10.2024 року рід час мінометного обстрілу позиції «Алмаз» біля населеного пункту Гірник, Покровського району, Донецької області при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.п.15-20 Том 1). 
Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 23.12.2024 року, у ньому наявні відомості про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зник безвісті на території бойових дій (а.с.22 Том 1). 
Також, у матеріалах справи наявна довідка №150 від 02.05.2025 року, видана Самгородцькою сільською радою Михайлинського старостинського округу, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживала з 15.02.2023 року спільно з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою с.Михайлин, Хмільницького району, Вінницької області та вели спільне господарство.
Окрім того, судом досліджено аналіз ДНК «Тітка-Дитина», результат дослідження №47663 від 22.04.2025 року. Генетичний аналіз був проведений для встановлення ймовірності того, що передбачувана тітка є рідною сестрою батька або матері дитини, тобто в них є спільний батько та матір, порівняно з тим, що тітка та дитина не є родичами. На підставі генетичних даних комбінований індекс спорідненості складає 44 та вказує на те, що отримані дані в 44 разів більш ймовірні, якщо передбачувана тітка є рідною сестроюбатька або матері дитини. Ймовірність спорідненості складає у цьому випадку складає 97,78%. Результат не може використовуватись в суді або для юридичних цілей як доказ про наявність або відсутність родинного зв`язку, оскільки відбір біологічного матеріалу виконувався без ідентифікації учасників (а.с.30 Том 1).
Листом від 02.02.2026 року ТОВ «Мама-Папа» повідомило суд, що товариство виконувало дослідження №47663 від 22.04.2025 року. Цей аналіз замовлявся та виконувався для особистого користування. Це означає, що зразки учасників відбирались без ідентифікації і неможливо встановити кому саме належать зразки. В аналізі ДНК зразки учасників надсилались до ТОВ «Мама-Папа» замовником поштовою службою (а.с.100 Том 1). 

Мотиви та доводи, з яких виходив суд та застосовані норми права:
Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СКУкраїни).
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:1) за заявою матері та батька дитини;3) за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).
Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно дочастини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними участині третій статті 128цього Кодексу.
Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року в справі №361/2653/15, від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23, від 09 квітня 2025 року в справі №213/1448/24.
Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється,необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 201/1017/25.
Крім того, Верховний Суд у постанові № 686/28148/23 від 01.12.2025 року зауважував, що оскільки законодавець врегулював відносини і передбачив, що факт смерті встановлюється в окремому провадженні, якщо запис про батька дитини у книзі записів народжень здійснено за вказівкою матері та настала смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Натомість у разі зникнення особи безвісти за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства (стаття 128 СК України) (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2025 року в справі №208/15131/24 (провадження № 61-4091ск25)).
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті(частина друга статті 24 ЦК України).
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).
Цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23)).
Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2025 року в справі № 465/3147/22 (провадження № 61-1296св24)).
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (частина друга статті 46 ЦК України). З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункти 122, 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24)).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Верховний Суд виснував, що у разі зникнення особи безвісті за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства. У позові про визнання батьківства належним відповідачем є особа, яку позивачка вважає батьком дитини.
У постанові Верховного Суду від 18 травня 2023 року акцентовано увагу, що гарантоване статтею 55 Конституції Україний конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитися у належності особі, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
За змістом ч.2 ст.48 ЦПК України відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
За змістом наведених норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У межах даного спору позивач звернулась до суду з позовом про встановлення факту батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Відповідачем у справі ОСОБА_1 визначила ОСОБА_4 , яка є сестрою ОСОБА_5 . 
Судом було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у судовому порядку визнаний померлим не був, належних доказів його смерті за наявності у нього підтвердженого статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - не здобуто.
Отже, належним способом захисту порушеного права, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, є звернення до суду з позовом на підставі ст.128 СК України про визнання батьківства із залученням у якості відповідача особи, яку позивач вважає батьком дитини.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року № 63566/00).

Щодо розподілу судових витрат
У частині першій, другій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням приписів цієї норми, понесені судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.
Висновки суду за результатами розгляду справи
За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство Оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.3, 7, 10, 121, 126, 128, 130, 135 СК України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 48, 50, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: с.Михайлин, Хмільницького району, Вінницької області (РНОКПП – НОМЕР_3 ), до ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 (РНОКПП – НОМЕР_4 ) треті особи: Козятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство Оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту батьківства – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя    Одовічен Я.В.